KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV

Brusel, 27.5.2003
COM(2003) 301 konečná verzia

KOMUNIKÁCIA Z KOMISIE

k tematickej stratégii predchádzania vzniku odpadov a ich recyklácie

KOMUNIKÁCIA Z KOMISIE

k tematickej stratégii predchádzania vzniku odpadov a ich recyklácie

OBSAH

Výsledné zhrnutie ...................................................................................................................................4

1.	     Úvod.............................................................................................................................................6

2.	     Úloha pre životné prostredie vo vzťahu k odpadom ....................................................................8

2.1.	 Úvod ...........................................................................................................................................8

2.2.	 Trendy v produkcii odpadov a odpadovom hospodárstve ..........................................................8

2.3.	 Otázky životného prostredia vo vzťahu k odpadovému hospodárstvu .....................................10

3.	Hodnotenie politiky odpadového hospodárstva v spoločenstve ..............................................12

3.1.	Dosiahnuté úspechy .................................................................................................................13

3.2.	Prvky, ktoré je potrebné ďalej rozvíjať ......................................................................................16

3.2.1.	Implementácia .........................................................................................................................16

3.2.2.	Obmedzený pokrok v predchádzaní vzniku odpadov ..............................................................16

3.2.3.	Nedostatok komplexného prístupu k recyklácii ........................................................................18

3.2.4.	Harmonizované normy pre recyklačné operácie .....................................................................20

3.2.5.	Ostatné stránky legislatívneho rámca ......................................................................................22

4.	Stanovenie cieľov .....................................................................................................................23

4.1.	Úvod ........................................................................................................................................ 23

4.2.	Predchádzanie vzniku odpadov ................................................................................................23

4.3.	Recyklačné ciele .......................................................................................................................25

5.	Stavebné bloky tematickej stratégie .........................................................................................27

5.1.	Úvod .........................................................................................................................................27

5.2.	Nástroje na podporu predchádzania vzniku odpadov ..............................................................28

5.2.1.	Opatrenia na kvantitatívne predchádzanie vzniku odpadov ....................................................28

5.2.2.	Opatrenia na kvalitatívne predchádzanie vzniku odpadov ......................................................29

5.2.3.	Ostatné opatrenia na podporu kvantitatívneho a kvalitatívneho predchádzania .....................30 

5.2.3.1.	Plány na predchádzanie vzniku odpadov ................................................................................30

5.2.3.2.	Smernica IPPC a dokumenty BREF ........................................................................................31

5.3.	Nástroje na podporu recyklácie odpadov .................................................................................31

5.3.1.	Poplatky za skládkovanie ........................................................................................................32

5.3.2.	Zodpovednosť výrobcov ..........................................................................................................32

5.3.3.	Obchodné certifikáty ................................................................................................................34

5.3.4.	Schémy typu “plať, koľko vyhodíš” ..........................................................................................35

5.3.5.	Stimulačné systémy .................................................................................................................36

5.3.6.	Predpísané nástroje .................................................................................................................37

5.4.	Čestné konkurenčné prostredie na recykláciu .........................................................................37

5.5.	Sprievodné opatrenia ...............................................................................................................38

5.5.1.	Zlepšenie legislatívneho rámca odpadového hospodárstva ....................................................38

5.5.1.1.	Definície operácií zhodnocovania a zneškodňovania odpadov ...............................................38

5.5.1.2.	Definície odpadov ....................................................................................................................39

5.5.2.	Demonštrácia technológie a zhodnocovanie a zneškodňovanie odpadov ..............................41

5.5.3.	Opatrenia na strane dopytu .....................................................................................................42

5.5.4.	Vzdelávanie a školenia ............................................................................................................43

5.6.	Záver a navrhovaný postup .....................................................................................................43

6.	Životné prostredie a zdravie .....................................................................................................44

7.	Rozšírenie ................................................................................................................................45

8.	Medzinárodná spolupráca v oblasti recyklácie ........................................................................46

9.	Širšie hodnotenie vplyvu ..........................................................................................................46

10.	Budúci vývoj stratégie ..............................................................................................................46

Príloha I:	Odpadová legislatíva spoločenstva .............................................................................48

Príloha II:	Trendy v produkcii odpadov a odpadovom hospodárstve ...........................................54

Príloha III: .............................................................................................................................................60	 		 

VÝSLEDNÉ ZHRNUTIE

Odpady predstavujú v našej spoločnosti dvojnásobnú výzvu pre životné prostredie. Všetky odpady sa zhodnocujú alebo zneškodňujú operáciami, ktoré majú nevyhnutný vplyv na životné prostredie a predstavujú hospodárske náklady. Odpady môžu byť aj príznakom neúčinných spotrebných a výrobných modelov v tom zmysle, že sa používajú nepotrebné materiály. Tieto materiály nielenže vytvárajú odpady, ale predstavujú počas fázy výroby a použitia aj rôzne vplyvy. 

6. environmentálny akčný program vyzýva na prijatie mnohých navzájom súvisiacich opatrení určených na zníženie vplyvu využívania zdrojov na životné prostredie v súlade so stratégiou EÚ o trvalo udržateľnom rozvoji a zahŕňa tematickú stratégiu recyklácie odpadov a iniciatívy v oblasti predchádzania vzniku odpadov, najmä návrhy cieľov spoločenstva pri predchádzaní vzniku odpadov . 

Táto komunikácia je prvým príspevkom k rozvoju tematickej stratégie, ktorá bude zahŕňať predchádzanie vzniku odpadov a recykláciu. Predstavuje východisko pre proces konzultácií, ktorý bude prebiehať, kým Komisia neprijme návrhy na celkový rámec tematickej stratégie a jednotlivé opatrenia, prostredníctvom ktorých sa bude táto stratégia zavádzať do praxe. 
 
Táto komunikácia bola podnietená vzťahom životného cyklu k hospodáreniu so zdrojmi a za východisko považuje fázu odpadov. Predchádzaním vzniku odpadov a recykláciou možno v skutočnosti znížiť vplyv využívania zdrojov na životné prostredie dvomi spôsobmi: predchádzaním negatívnym vplyvom na životné prostredie v súvislosti s ťažbou primárnych surovín a transformáciou primárnych surovín vo výrobných procesoch. 

Predchádzanie vzniku odpadov a recykláciu je potrebné vidieť aj ako súčasť širšej stratégie odpadového hospodárstva. Úlohou politikov je nájsť optimálnu mieru recyklácie a najlepšiu možnú kombináciu rôznych prístupov. Pozornosť venovanú prínosu pre životné prostredie dosiahnuteľnému predchádzaním vzniku odpadov a recykláciou v počiatočných fázach životného cyklu zdrojov musí okrem toho sprevádzať aj pozornosť venovaná zníženiu vplyvov na životné prostredie vo fáze odpadového hospodárstva vrátane recyklácie odpadov.
 
Cieľom tejto komunikácie v súvislosti s predchádzaním vzniku odpadov je po prvýkrát zahájiť proces konzultácií, ktorý povedie k vytvoreniu komplexnej stratégie zahŕňajúcej ciele predchádzania vzniku odpadov a nástroje na ich dosiahnutie. Komunikácia vyzýva na veľmi širokú diskusiu, ktorá bude zahŕňať:

•	Identifikáciu možností predchádzania vzniku odpadov;

•	Výmenu dobrých praktík a skúseností s cieľom definovať, akým spôsobom by mohla EÚ prispieť;

•	Úlohu budúcej politiky týkajúcej sa chemických látok s ohľadom na kvalitatívne predchádzanie vzniku odpadov;

•	Preskúmanie spôsobu, akým môžu plány na dobrovoľné a povinné predchádzanie vzniku odpadov prispieť k predchádzaniu vzniku odpadov; 

•	Hodnotenie možností predchádzania vzniku odpadov smernice o integrovanej prevencii a kontrole znečistenia (IPPC). 

V oblasti recyklácie táto komunikácia uvíta pripomienky k možnostiam podpory recyklácie: 

•	Vrátane stanovenia recyklačných cieľov pre rôzne materiály v náväznosti na ciele stanovené pre opotrebované výrobky;

•	Vrátane stanovenia spravodlivých cien na základe rozdielnych možností nakladania s odpadmi pomocou ekonomických nástrojov, ktoré by mohli zahŕňať obchodné certifikáty, koordináciu celoštátnych poplatkov za skládkovanie odpadov, podporu schém typu “plať, koľko vyhodíš” a presun zodpovednosti za recykláciu na výrobcov. 

•	Zabezpečenie recyklácie je jednoduché a čisté. V niektorých prípadoch viedlo zavedenie zákona EÚ o odpadoch k zbytočnému zaťažovaniu recyklačného priemyslu. Uvedené problémy je potrebné odhaľovať a riešiť. Okrem toho by mohol spoločný postup pri recyklácii zabezpečiť, aby podniky zaoberajúce sa recykláciou uplatňovali najlepšie dostupné technológie. 

Pripomienky Európskeho parlamentu, Rady, Hospodárskeho a sociálneho výboru, Výboru pre regióny a všetkých zúčastnených strán v súvislosti s touto komunikáciou sa očakávajú do 30.11.2003. Konečná stratégia bude vypracovaná v roku 2004. 

1.	ÚVOD

Odpady predstavujú v našej spoločnosti dvojnásobnú výzvu pre životné prostredie. Všetky odpady sa zhodnocujú alebo zneškodňujú operáciami, ktoré majú nevyhnutný vplyv na životné prostredie a predstavujú hospodárske náklady. Odpady môžu byť aj príznakom neúčinných spotrebných a výrobných modelov v tom zmysle, že sa používajú nepotrebné materiály. Tieto materiály nielenže vytvárajú odpady, ale predstavujú počas fázy výroby a použitia aj rôzne vplyvy. 

Zlepšenie odpadového hospodárstva sa na medzinárodnej úrovni označuje za hlavnú úlohu pre životné prostredie. Plán implementácie schválený na Svetovom summite  o trvalo udržateľnom rozvoji (v septembri 2002 v Johannesburgu) vychádza z Agendy 21 a vyzýva na ďalšie kroky pri “predchádzaní a minimalizácii vzniku odpadov a na maximálne opätovné použitie, recykláciu a využívanie environmentálne vhodných alternatívnych materiálov s účasťou štátnych orgánov a všetkých zúčastnených s cieľom minimalizovať nepriaznivý vplyv na životné prostredie a zlepšiť efektivitu zdrojov.”
Návrh Komisie na stratégiu Európskej únie o trvalo udržateľnom rozvoji tiež zdôrazňuje potrebu prerušenia vzťahu medzi hospodárskym rastom, využívaním zdrojov a vznikom odpadov. Zasadnutie Európskeho výboru v Gõteborgu (jún 2001) prijalo záver, že “vzťah medzi hospodárskym rastom, spotrebou prírodných zdrojov a vznikom odpadov sa musí zmeniť. Silná ekonomika musí ísť ruka v ruke s trvalo udržateľným využívaním prírodných zdrojov a úrovňami vyprodukovaných odpadov [...]”.
Táto téma ďalej rozpracovaná v 6. environmentálnom akčnom programe spoločenstva (6EAP) sa celkovo zameriava na dosiahnutie “lepšej efektivity zdrojov, hospodárenia so zdrojmi a odpadového hospodárstva s cieľom dosiahnuť udržateľnejšie výrobné a spotrebné modely a oddeliť využívanie zdrojov a produkciu odpadov od miery hospodárskeho rastu a tak zabezpečiť, aby spotreba obnoviteľných a neobnoviteľných zdrojov neprekročila mieru únosnosti životného prostredia.” Tento celkový cieľ bude riešiť tematická stratégia trvalo udržateľného využívania zdrojov a hospodárenia s nimi (“stratégia zdrojov”). 
Dôsledky využívania zdrojov sa môžu objaviť vo všetkých štádiách ich životného cyklu vrátane ťažby a počiatočného spracovania, transformácie a výroby, spotreby alebo využívania a nakoniec odpadového hospodárstva. Opatrenia na predchádzanie vzniku odpadov a opakované zaradenie odpadov do hospodárskeho cyklu (“uzatvorenie materiálovej slučky”), t.j. zhodnotenie odpadov sú preto dôležitým prvkom komplexného prístupu k hospodáreniu so zdrojmi. 
Rozhodnutie 6EAP nabáda na prijatie mnohých opatrení na ďalšiu podporu predchádzania vzniku odpadov a recykláciu vrátane tematickej stratégie recyklácie odpadov a iniciatív v oblasti predchádzania vzniku odpadov, najmä návrhov týkajúcich sa cieľov spoločenstva v oblasti predchádzania vzniku odpadov. 
Táto komunikácia je prvým príspevkom k rozvoju tematickej stratégie, ktorá sa bude zaoberať predchádzaním vzniku odpadov a recykláciou a hodnotením odpadovej politiky spoločenstva vo vzťahu k predchádzaniu a recyklácii za účelom identifikácie prostriedkov na ďalší rozvoj politiky odpadového hospodárstva v súlade s hierarchiou cieľov stanovených v odpadovej stratégii spoločenstva. Zameriava sa na prostriedky podpory udržateľnejšieho odpadového hospodárstva minimalizáciou vplyvu odpadov na životné prostredie a zároveň zohľadňuje aj ekonomické a sociálne hľadiská. Opatrenia spoločenstva by mali preto vychádzať z dôkladnej analýzy nákladov a prínosov, ako aj efektivity nákladov rôznych alternatív. Cieľom tejto komunikácie je zahájiť konzultačný proces inštitúcií spoločenstva a strán zúčastnených na odpadovom hospodárstve s cieľom prispieť k rozvoju komplexnej a dôslednej politiky predchádzania vzniku odpadov a recyklácie. Politika predchádzania vzniku odpadov a recyklácie spolu s energetickým zhodnocovaním a spoľahlivými možnosťami zneškodňovania odpadov prispejú k dosiahnutiu optimálnej stratégie odpadového hospodárstva zameranej na minimalizáciu vplyvu na životné prostredie prostredníctvom prijatia alternatívy s čo najväčšou finančnou efektivitou. 
Budúca tematická stratégia predchádzania vzniku odpadov a recyklácie má stanoviť najúčinnejšiu kombináciu opatrení a cieľov potrebných na podporu udržateľnejšieho odpadového hospodárstva. Cieľom tejto komunikácie v súvislosti s predchádzaním vzniku odpadov je po prvýkrát zahájiť proces konzultácií vedúci k vytvoreniu komplexnej stratégie, ktorá bude zahŕňať diskusiu o cieľoch predchádzania vzniku odpadov a nástrojoch potrebných na ich dosiahnutie. V oblasti recyklácie odpadov táto komunikácia skúma spôsoby podpory recyklácie tam, kde existuje potenciál pre ďalší prínos pre životné prostredie a analyzuje možnosti dosiahnutia recyklačných cieľov čo najefektívnejším spôsobom. 
Komisia zatiaľ nie je v takej pozícii, aby v tomto ranom štádiu tematickej stratégie mohla navrhovať konkrétne environmentálne ciele. Uvedené ciele budú definované v priebehu vytvárania stratégie a budú vychádzať z výsledkov predpokladaného procesu konzultácií a práve prebiehajúcich štúdií. V súvislosti s nástrojmi táto komunikácia zdôrazňuje potrebu vyvinúť vhodnú kombináciu nástrojov vrátane legislatívnych, dobrovoľných a ekonomických nástrojov. Skúma sa doplnenie terajšej odpadovej politiky spoločenstva ekonomickými nástrojmi, ktorým sa do určitej miery prisudzuje vysoký potenciál pri propagácii zmien v správaní sa všetkých hospodárskych činiteľov vrátane domácností smerom k udržateľnejšiemu odpadovému hospodárstvu. Cieľom je zlepšiť efektivitu politiky odpadového hospodárstva spoločenstva a zároveň zabezpečiť, aby tieto pravidlá boli jednoduché, efektívne z hľadiska nákladov a v súlade s úsilím Komisie dosiahnuť lepšie predpisy. 
Táto komunikácia vychádza z existujúcej politiky spoločenstva a analýzy realizovanej Komisiou vrátane komunikácie Komisie o Konkurencieschopnosti recyklačného priemyslu a z práce Recyklačného Fóra a má nasledujúcu štruktúru:
-	časť 2 hodnotí environmentálny kontext odpadového hospodárstva, najmä trendy v produkcii odpadov a najzávažnejšie vplyvy odpadov na životné prostredie;

-	časť 3 opisuje existujúcu odpadovú politiku spoločenstva, dosiahnuté úspechy a oblasti, ktoré možno zlepšiť alebo ďalej rozvíjať;

-	časť 4 analyzuje úlohu stanovenia cieľov v kontexte globálneho prístupu k predchádzaniu vzniku odpadov a recyklácii;

-	časť 5 predstavuje rámec budúcej tematickej stratégie a zdôrazňuje hlavné diskusné témy ako súčasť jej rozvoja;

-	časť 6 opisuje vzťah medzi odpadovým hospodárstvom a zdravím obyvateľstva;

-	časť 7 stanovuje úlohy odpadového hospodárstva v súvislosti s rozšírením EÚ;

-	časť 8 stručne opisuje prácu prebiehajúcu v OECD a na medzinárodných úrovniach v súvislosti s odpadovým hospodárstvom;

-	časť 9 naznačuje, že tematická stratégia bude predmetom širšieho hodnotenia vplyvu na životné prostredie a očakáva pripomienky zúčastnených strán k možnostiam politiky načrtnutej v časti 5;

-	časť 10 opisuje budúce kroky v rozvoji stratégie. 

-	

2.	     ÚLOHA PRE ŽIVOTNÉ PROSTREDIE VO VZŤAHU K ODPADOM

2.1.	Úvod

Táto kapitola sumarizuje trendy v produkcii odpadov a odpadovom hospodárstve a poukazuje na najzávažnejšie vplyvy odpadového hospodárstva na životné prostredie. Uvedené vplyvy zahŕňajú vplyv na životné prostredie v dôsledku nakladania s odpadmi (vrátane ich zneškodňovania) a vplyv na životné prostredie v dôsledku využívania zdrojov, ktorému by sa dalo zabrániť prostredníctvom iniciatív pri predchádzaní vzniku odpadov a ich recyklácii. 
Podrobnejšie informácie o trendoch v produkcii odpadov a odpadovom hospodárstve nájdete v prílohe II. 

2.2	Trendy v produkcii odpadov a odpadovom hospodárstve

Celková produkcia odpadov v EÚ predstavuje približne 1,3 miliárd ton ročne (toto číslo neobsahuje poľnohospodársky odpad). Znamená to, že celkový odpad, ktorý zahŕňa komunálny odpad, priemyselný odpad, atď. dosahuje v EÚ ročne približne 3,5 tony na osobu. Podľa informácií zverejnených Európskou environmentálnou agentúrou (EEA), podstatnú časť celkovej produkcie odpadov v EÚ tvorí päť hlavných tokov odpadov: výrobný odpad (26%), banský a ťažobný odpad (29%), stavebný a demolačný odpad (22%), tuhý komunálny odpad (14%) a poľnohospodársky a lesný odpad, u ktorého je odhad množstva mimoriadne zložitý. 2% týchto odpadov predstavujú nebezpečný odpad, t.j. približne 27 miliónov ton.
Obmedzenia údajov bránia komplexnému hodnoteniu väčšiny tokov odpadov v Európe. Najnovšie správy však poskytujú určité informácie o aktuálnych trendoch v produkcii odpadov. 
Európska environmentálna agentúra (EEA) v svojom treťom hodnotení Európskeho životného prostredia uvádza, že “vo väčšine európskych krajín sa celkové množstvo odpadov naďalej zvyšuje. Množstvo vyprodukovaného komunálneho odpadu je závažné a naďalej narastá. Množstvo vyprodukovaného nebezpečného odpadu sa v mnohých krajinách znížilo, kým v iných sa vzhľadom na zmenu definícií zvýšilo.../...Celková produkcia odpadov bola oddelená od hospodárskeho rastu v obmedzenom počte krajín.” Predchádzajúce zistenia agentúry EEA potvrdzujú, že od roku 1990 sa produkcia odpadov zdá byť v niektorých európskych krajinách na ústupe a prejavuje pokrok smerom k oddeleniu produkcie odpadov od hospodárskeho rastu. Okrem toho ukazovatele z projektov OECD poukazujú na nárast produkcie odpadov pre niektoré toky (napríklad komunálny, stavebný a demolačný a priemyselný odpad), kým pre iné toky odpadov sú tieto trendy zložitejšie. 
Zdá sa, že krajiny Strednej a Východnej Európy zažili v deväťdesiatych rokoch minulého storočia pokles produkcie odpadov, najmä kvôli hospodárskej reštrukturalizácii sprevádzanej prechodom na trhové hospodárstvo a postupným vyraďovaním zastaralých priemyselných kapacít z činnosti. Agentúra EEA okrem toho v svojom treťom hodnotení uvádza, že “množstvo sa zvyšuje vo väčšine európskych krajín a v menšej miere vo väčšine krajín Strednej a Východnej Európy a v krajinách Východnej Európy, Kaukazu a Strednej Ázie (EECCA)”. 
Existuje všeobecná zhoda, že ak budú chýbať ďalšie politické opatrenia, produkcia odpadov bude v dohľadnej dobe v EÚ pravdepodobne narastať. Organizácia pre hospodársku spoluprácu a rozvoj (OECD) odhaduje, že produkcia tuhého komunálneho odpadu (TKO) v regióne OECD narastie v rokoch 1995 až 2020 o 43% a dosiahne 640 kg na osobu. OECD odhaduje v budúcnosti aj podstatný nárast mnohých ostatných hlavných tokov odpadov, napríklad priemyselného odpadu a stavebného a demolačného odpadu  (C&DW). 
Komplexné informácie o trendoch v nakladaní s odpadmi sa získavajú obtiažne. Najspoľahlivejšie informácie sú k dispozícii pre tuhý komunálny odpad (TKO) a tieto naznačujú, že v skládkovaní odpadov, ako hlavnej metóde nakladania s odpadmi, nastal určitý posun, aj keď sa skládkovanie odpadov považovalo koncom deväťdesiatych rokov minulého storočia stále za väčšinovú metódu (57%) nakladania s odpadmi. Určitý posun z 15% v r. 1995 na 20% koncom deväťdesiatych rokov možno pozorovať v recyklácii a kompostovaní tuhého komunálneho odpadu (TKO). 
Čísla pre EÚ ako celok je v tomto kontexte potrebné brať s rezervou, pretože zahŕňajú obrovské množstvo situácií jednotlivých štátov. V niektorých členských štátoch je skládkovanie odpadov stále dominantnou metódou nakladania s tuhým komunálnym odpadom (TKO) a predstavuje podiel 80% alebo aj viac. V iných členských štátoch sa teraz skládkuje menej než 20% tuhého komunálneho odpadu. Situácia vykazuje ešte väčšiu variabilitu pre biologicky rozložiteľnú zložku tuhého komunálneho odpadu.  
Podobne široká variabilita prevláda u ostatných tokov odpadov. Európska environmentálna agentúra (EEA) napríklad uvádza, že kým v Holandsku sa približne 90% stavebného a demolačného odpadu (C&DW) recykluje, v Luxembursku je to menej než 10%. Pri tejto širokej variabilite situácií v jednotlivých štátoch je jasné, že nie všetky členské štáty budú schopné dosahovať v budúcnosti pokrok v rovnakej miere. Všeobecne možno očakávať, že pokrok v terajšej miere recyklácie budú schopné dosiahnuť len tie členské štáty, ktoré sú dnes najviac vpredu. 
Je potrebné si všímať, že tuhému komunálnemu odpadu venujú politici najväčšiu pozornosť, čiastočne aj kvôli skutočnosti, že za zber a nakladanie s tuhým komunálnym odpadom nesú vo všeobecnosti zodpovednosť verejné orgány. Aj keď tuhý komunálny odpad predstavuje z mnohých dôvodov vrátane heterogenity dôležitý tok odpadov, ostatné toky odpadov majú prinajmenšom porovnateľnú dôležitosť. Napríklad len malá časť odpadov z domácností (väčšina TKO) je nebezpečná a ide o približne 1% z celkového množstva nebezpečných odpadov; kým najväčším prispievateľom k produkcii nebezpečných odpadov v niekoľkých členských štátoch je výrobný priemysel predstavujúci viac než 75% celkovej produkcie nebezpečných odpadov. 
Napokon pri interpretácii odhadov celkovej produkcie odpadov a príspevkov rôznych odvetví je potrebné postupovať s určitou opatrnosťou, keďže hmotnosť alebo objem vyprodukovaných odpadov nie je nutne tým najvhodnejším ukazovateľom záťaže pre životné prostredie v dôsledku vzniku odpadov. V praxi je vzťah medzi produkciou odpadov a vyššie uvedenými vplyvmi na životné prostredie zložitejší a závisí od množstva faktorov vrátane povahy a zloženia odpadov. 

2.3.	Otázky životného prostredia vo vzťahu k odpadovému hospodárstvu

V minulosti sa obavy o vplyv odpadov na životné prostredie a zdravie obyvateľstva zameriaval na chabé praktiky a normy na celom úseku odpadového hospodárstva. V niektorých spaľovniach odpadu dochádzalo k vzniku toxických emisií (najmä dioxínov/furánov a ťažkých kovov) a niektoré skládky neboli riadne kontrolované. Okrem toho sa často vyskytovali prípady, kedy odpady ani nedorazili do určených zariadení odpadového hospodárstva a boli uložené celkom nekontrolovaným spôsobom. Aj keď v tejto oblasti nastalo podstatné zlepšenie, zásadné problémy životného prostredia v určitých oblastiach naďalej pretrvávajú. 
Napriek pretrvávajúcim problémom s nekontrolovanými skládkami odpadov a normy nespĺňajúcimi spaľovňami odpadov, ktoré bude Komisia vo svojej pozícii strážcu dohôd aj naďalej rázne postihovať, nastal v posledných rokoch značný pokrok. Členské štáty aj spoločenstvo uzákonili legislatívu, ktorá vyžaduje oveľa prísnejšie environmentálne normy pre skládky a spaľovne odpadov. 
Výsledkom tejto legislatívy je zásadný prínos pre životné prostredie. Napríklad prísnejšia legislatíva o spaľovaní odpadov prijatá na úrovni jednotlivých štátov a na európskej úrovni výrazne znížila a bude aj naďalej znižovať emisie dioxínov zo spaľovní komunálneho odpadu. Úplná implementácia smernice o spaľovaní bude znamenať, že spaľovanie odpadov už nebude hlavným prispievateľom k emisiám dioxínov v EÚ. Rozvoj nových technológií spaľovania prispel k dosiahnutiu tohto úspechu a uľahčí energetické zhodnocovanie aj v budúcnosti. 
Existujúce ekonomické hodnotenia uvádzajú, že environmentálnym nákladom emisií zo spaľovania odpadu dominujú častice (PM10), SO2 a NOx; za ktorými nasledujú nepriaznivé účinky. Niektoré štúdie uvádzajú, že náklady vzniknuté v dôsledku emisií dioxínu sú rádovo minimálne stokrát nižšie než zdravotné náklady v dôsledku emisií nitrátov, častíc a sulfátov z tohto zdroja. Zdá sa, že pre moderné skládky predstavujú nepriaznivé účinky a prispievanie ku globálnemu otepľovaniu najdôležitejšie vplyvy. Tieto odhady poskytujú širokú indikáciu najdôležitejších vplyvov na životné prostredie pri nakladaní s odpadmi. Pri ich interpretácii je však potrebné postupovať opatrne, keďže techniky na finančné vyjadrenie vplyvov na životné prostredie majú ešte stále metodologické nedostatky. 
Nakladanie s odpadmi je len jedným zo spôsobov, akým odpady vplývajú na životné prostredie, avšak rovnako dôležité je aj zlepšovanie účinnosti využívania zdrojov. Tu môže predchádzanie vzniku odpadov a ich recyklácia, či už ide o energetické alebo materiálové zhodnotenie, konkrétne prispieť k znižovaniu vplyvu na životné prostredie v dôsledku využívania zdrojov, čo možno dosiahnuť predovšetkým reguláciou procesov nakladania s odpadmi. 
Predchádzanie vzniku odpadov by malo zahŕňať čistejšie technológie výrobných procesov, lepší eko-dizajn výrobkov a po zovšeobecnení ekologicky účinnejšie výrobné a spotrebné modely. Avšak každý materiál umiestnený na trhu je predurčený stať sa skôr či neskôr odpadom. Okrem toho, každý výrobný proces produkuje určitý odpad. Dokonca aj procesy zhodnocovania odpadov, či už energetického alebo materiálového, vytvárajú určitý “zvyškový” odpad, ktorý už nie je možné ďalej zhodnocovať a preto je potrebné jeho zneškodnenie. Predchádzanie vzniku odpadov musí preto sprevádzať politika na podporu environmentálne spoľahlivého zhodnocovania odpadov, najmä recyklácie materiálov, ale aj politika zohľadňujúca prínos energetického zhodnocovania pri rastúcom dopyte po energii. 
Predchádzanie vzniku odpadov a recyklácia môžu tak znížiť vplyv na životné prostredie vďaka využívaniu zdrojov dvomi spôsobmi: 
i.	zamedzením vplyvov na životné prostredie v dôsledku ťažby primárnych surovín. Napríklad každá tona recyklovaného kovu zamedzí ťažbe niekoľkých ton kovovej rudy, a tým zníži vplyv na životné prostredie v dôsledku ťažby, ktorý môže zahŕňať “znečisťovanie ovzdušia  (najmä prach), hluk, znečisťovanie vody a pôdy, účinky na úrovne hladiny podzemných vôd, zničenie alebo narušenie prirodzeného prostredia a môžu vizuálne ovplyvňovať vzhľad okolitej krajiny.”

ii.	zamedzením vplyvu na životné prostredie v dôsledku transformácie primárnych surovinových materiálov vo výrobných procesoch. Napríklad recyklácia plastov môže znížiť emisie aerosólov a častíc, ktoré majú silnú väzbu na ľudské zdravie tým, že sa zamedzí výrobe pôvodného polyméru. Okrem toho výroba materiálov recykláciou odpadov je často energeticky menej náročná než ten istý proces s využitím primárnych surovín. 

Wuppertalský inštitút vypočítal, že “ekologický ruksak” (množstvo odpadov vyprodukované pri výrobe predmetov dennej spotreby) je 1,5 kg pri výrobe zubnej kefky, 75 kg pri výrobe mobilného telefónu a 1 500 kg pri výrobe osobného počítača. Využívaniu značného množstva prírodných zdrojov a súvisiacemu vplyvu na životné prostredie možno zamedziť opätovným použitím alebo recykláciou týchto výrobkov v ich odpadoevej fáze a ich vyrábaním ekologicky účinnejším spôsobom. Ak hovoríme len o emisii skleníkových plynov, recyklácia jednej tony papiera zabráni emisii 900 kg CO2, ktoré by vznikli pri výrobe nového papiera. Zodpovedajúcim číslom pre polyetylén tere-ftalát (PET) (čo je typ plastu) je 1 800 kg a pre hliník 9 100 kg.

3.	HODNOTENIE POLITIKY ODPADOVÉHO HOSPODÁRSTVA V SPOLOČENSTVE

Táto kapitola zdôrazňuje dosiahnuté úspechy stratégie odpadového hospodárstva spoločenstva a oblastí, ktoré si vyžadujú ďalší rozvoj a posudzuje najmä rôzne prvky legislatívneho rámca spoločenstva pre odpadové hospodárstvo. Príloha I poskytuje podrobnejší opis tohto legislatívneho rámca. 
Je potrebné si uvedomiť, že legislatívny rámec spoločenstva je len oporou pre postupy riadenia odpadového hospodárstva a určite potrebuje doplnkové kroky členských štátov a miestnych orgánov. Avšak podstatou tohto dokumentu je skôr otvoriť diskusiu o strategických možnostiach pre ďalší rozvoj politiky spoločenstva pri predchádzaní vzniku odpadov než poskytnúť úplnú analýzu politiky odpadového hospodárstva na všetkých úrovniach, čo by presahovalo úlohu Komisie a jej dostupné prostriedky.  

3.1.	Dosiahnuté úspechy

Spoločný súbor všeobecných princípov a riadiacich postupov potrebných na zabezpečenie vysokej úrovne ochrany životného prostredia a zdravia obyvateľstva v spoločenstve bol vytvorený horizontálnou legislatívou pre odpadové hospodárstvo, t.j. rámcovou smernicou o odpadoch a smernicou o nebezpečných odpadoch, ako aj nariadením o preprave odpadov. Tieto všeobecné princípy poskytujú základ, na ktorom spočívajú ostatné prvky legislatívneho rámca tejto politiky: 
-	hierarchia odpadového hospodárstva, princíp “znečisťovateľ platí” a podmienka, že odpadové hospodárstvo nesmie mať nepriaznivý vplyv na zdravie obyvateľstva a životné prostredie, sú v hrubých rysoch kľúčovými prvkami legislatívy spoločenstva na zabezpečenie environmentálne vhodného odpadového hospodárstva;
 
-	povoľovacie, registračné a inšpekčné požiadavky nachádzajúce sa v smerniciach o odpadoch a nebezpečných odpadoch tvoria základ komplexného riadiaceho systému, ktorým sa zabezpečí, že odpadové hospodárstvo nebude mať škodlivý vplyv na zdravie obyvateľstva alebo životné prostredie;

-	nariadenie o preprave odpadov vytvorilo harmonizovaný systém, ktorým sa riadi cezhraničná preprava odpadov a usiluje sa o dosiahnutie rovnováhy medzi cieľom zabezpečiť vysokú úroveň ochrany životného prostredia a cieľom zabezpečiť efektívne fungovanie vnútorného trhu. Okrem toho má režim voľného obchodu s odpadmi určenými na recykláciu dôležitý potenciál pri napomáhaní rozvoju recyklácie odpadov. 

Za účelom garantovania vysokej úrovne ochrany životného prostredia a zabezpečenia efektívneho fungovania domáceho trhu sa všeobecné princípy a požiadavky horizontálnej legislatívy dopĺňajú podrobnejšou legislatívou v týchto dvoch oblastiach: 

1.	v oblasti legislatívy týkajúcej sa operácií nakladania s odpadmi – vrátane ich zneškodňovania, napríklad smernice o skládkovaní a smernice o spaľovaní;

2.	v oblasti legislatívy na reguláciu hospodárenia s konkrétnymi tokmi odpadov. Táto legislatíva bola motivovaná jednou alebo viacerými nasledujúcimi úvahami:

-	narastajúce objemy alebo zložitosť niektorých tokov odpadov, napríklad obalov, starých vozidiel a odpadu z elektrických a elektronických zariadení;

-	potreba, aby tieto toky odpadov vzhľadom na svoju nebezpečnosť podliehali presne stanoveným kontrolám, napríklad určité typy batérií, polychlórové bifenyly (PCB); 

-	skutočnosť, že ich nekontrolované použitie môže mať škodlivý vplyv na zdravie obyvateľstva a životné prostredie, napríklad nekontrolované roznášanie čistiarenskych kalov na poľnohospodársku pôdu a nekontrolovaná aplikácia živočíšneho hnojiva na poľnohospodársku pôdu, najmä v nitrátmi ohrozených oblastiach.

Vplyv na životné prostredie v dôsledku nakladania s odpadmi sa v posledných rokoch vďaka legislatívnym opatreniam znížil. Tento trend sa bude posiľňovať pomocou troch nedávno prijatých smerníc: smernice o integrovanej prevencii a kontrole znečistenia (IPPC), smernice o skládkovaní odpadov a smernice o spaľovaní odpadov. Vzhľadom na prechodné obdobia pre existujúce zariadenia predpokladané v týchto smerniciach, nebol ich plný prínos pre životné prostredie zatiaľ dosiahnutý. Napriek tomu znamená implementácia vyššie uvedenej legislatívy, že táto dekáda bude dekádou značného rozvoja odvetvia odpadového hospodárstva smerom k prísnejším environmentálnym normám . Napríklad niektoré problémy najvyššieho záujmu súvisiace so zariadeniami na nakladanie s odpadmi, napríklad emisie dioxínov zo spaľovní komunálneho odpadu, sa budú vo väčšine prípadov riešiť prostredníctvom implementácie smernice o spaľovaní odpadov. Európska environmentálna agentúra (EEA) podobne odhaduje, že emisie skleníkových plynov z odpadového hospodárstva v EÚ od roku 1990 do roku 2010 významne poklesnú, v prvom rade vďaka implementácii smernice o skládkovaní odpadov, ktorá viac než len kompenzuje zvyšujúce sa emisie v dôsledku predpokladaného nárastu v produkcii odpadov. 
Implementácia smernice o skládkovaní odpadov bude počas tejto dekády hlavným stimulujúcim prvkom rozvoja politiky odpadového hospodárstva na úrovni jednotlivých štátov a bude zahŕňať aj úsilie o podporu materiálovej recyklácie a biologického nakladania s odpadmi. V tomto kontexte sú mimoriadne dôležité obmedzenia skládkovania odpadov zavedené smernicou, najmä zníženie množstva biologicky rozložiteľných odpadov smerujúcich na skládky a zákaz skládkovania mnohých typov odpadov, vrátane tekutých odpadov a pneumatík. Okrem toho, prísnejšie environmentálne normy zavedené smernicami o skládkovaní a spaľovaní odpadov budú do určitej miery podporovať materiálovú recykláciu odpadov. 
Lepšie hospodárenie s množstvom problematických tokov odpadov sa dosiahlo prostredníctvom smerníc spoločenstva týkajúcich sa špecifických tokov odpadov, ktoré sa zaoberajú dôležitými nebezpečnými odpadmi, napríklad odpadovými olejmi, polychlórovými bifenylmi/terfenylmi (PCB/PCT) a batériami. Odpadová legislatíva spoločenstva naďalej obmedzuje ťažké kovy v mnohých výrobkoch so zameraním na kvalitatívne predchádzanie vzniku odpadov. Ciele recyklácie a zhodnocovania odpadov boli stanovené pre niektoré kľúčové toky odpadov, napríklad obaly, staré vozidlá (ELV) a odpad z elektrických a elektronických zariadení (OEEZ). Takéto ciele sú potrebné tam, kde separovaný zber a recyklácia nie sú ziskové, ale sú výhodné zo spoločenského hľadiska. Aj keď sú tieto ciele vo všeobecnosti počas prijímacieho procesu predmetom mnohých diskusií, po svojom prijatí budú poskytovať právnu istotu a stabilitu potrebnú na to, aby recyklačný priemysel  mohol naplánovať investície s vedomím, že recyklačné služby budú žiadané. 
Princíp zodpovednosti výrobcov okrem toho poskytol aj stabilný zdroj financovania na kompenzáciu finančnej nevýhodnosti recyklácie v porovnaní s energetickým zhodnocovaním a skládkovaním.  Kým terajšia smernica o obaloch nevychádza z tohto princípu, takmer všetky členské štáty sa rozhodli ju implementovať aspoň čiastočne na základe zodpovednosti výrobcov, aj keď existujú určité výnimky, napríklad Dánsko a Holandsko, kde je financovanie zabezpečené zväčša prostredníctvom miest a obcí a poplatkov a daní za odpady. Smernice o starých vozidlách (ELV) a o odpade z elektrických a elektronických zariadení (OEEZ) explicitne zahŕňajú prvok zodpovednosti výrobcov. 
Systémy separovaného zberu sa zavádzajú a budú sa aj naďalej zavádzať do praxe, aby sa dosiahli ciele smerníc spoločenstva týkajúce sa určitých tokov odpadov, najmä opotrebovaných výrobkov, ktoré by sa v opačnom prípade zahŕňali do tuhého komunálneho odpadu (TKO). Jednou z charakteristík TKO je jeho heterogenita. Získanie recyklátov dobrej kvality z rôznorodého tuhého komunálneho odpadu je preto vo všeobecnosti obtiažne z hľadiska technického a finančne náročné z hľadiska ekonomického. Ak sa však zabezpečí separovaný zber recyklovateľných materiálov, možno získať relatívne homogénny a vysoko kvalitný recyklát. 
V tejto súvislosti by sa nemal zanedbávať nepriamy účinok zavádzania schém separovaného zberu do praxe na správanie sa spotrebiteľov na úrovni miest a obcí. Separovaný zber, najmä ak sa realizuje prostredníctvom schém zberu na okraji chodníka, si vyžaduje aktívnu účasť obyvateľov na problémoch odpadového hospodárstva. Táto účasť môže podnietiť všeobecnejšie vedomie o environmentálnom rozmere odpadu a takto podporiť zmeny v správaní sa spotrebiteľov.
 
3.2.	Prvky, ktoré je potrebné ďalej rozvíjať

Napriek doteraz zdôrazňovanému významnému pokroku, rámec politiky odpadového hospodárstva spoločenstva stále obsahuje mnohé medzery alebo oblasti, kde možno ešte dosiahnuť ďalší pokrok. Nasleduje opis týchto oblastí. 

3.2.1.	Implementácia

Včasná a úplná implementácia existujúcej legislatívy spoločenstva o odpadoch je základným predpokladom zabezpečenia efektívneho odpadového hospodárstva. Nanešťastie členské štáty pravidelne zlyhávajú pri jej včasnej transpozícii a správnej aplikácii dôležitých prvkov legislatívneho rámca spoločenstva o odpadovom hospodárstve. Niekedy môže ísť o symptóm ambicióznych termínov a prístupov obsiahnutých v legislatíve spoločenstva, ale vo všeobecnosti táto skutočnosť poukazuje aj na nedostatočné úsilie členských štátov o transpozíciu a presadzovanie schválenej legislatívy. 

Je potrebné vyvinúť úsilie na to, aby členské štáty venovali dostatočné prostriedky na implementáciu legislatívy a zároveň zabezpečiť, aby boli termíny a ciele stanovené v smerniciach realistické. 

3.2.2.	Obmedzený pokrok v predchádzaní vzniku odpadov

Predchádzanie vzniku odpadov zahŕňa kvantitatívne aj kvalitatívne predchádzanie vzniku odpadov: 
-	kvantitatívne predchádzanie vzniku odpadov znamená zníženie množstva vyprodukovaných odpadov;

-	kvalitatívne predchádzanie vzniku odpadov znamená zníženie nebezpečnosti vyprodukovaných odpadov;

V praxi možno vidieť kvalitatívne predchádzanie vzniku odpadov ako zvláštny prípad kvantitatívneho predchádzania, keďže znamená zníženie množstva vyprodukovaných nebezpečných odpadov. Ide o zjednodušený prístup ku kvalitatívnemu predchádzaniu vzniku odpadov vychádzajúci z predpokladu, že všetky nebezpečné odpady sú rovnako nebezpečné. Avšak dômyselnejšie prístupy založené na kombinovanom indexe “nebezpečnosti” sú v súčasnosti nerealizovateľné kvôli metodologickým problémom, napríklad pri hodnotení rozdielnych nebezpečných vlastností, z čoho vyplýva, že kvalitatívne predchádzanie vzniku odpadov sa preto definuje ako zníženie množstva vyprodukovaných nebezpečných odpadov. 

Dostupné dôkazy podľa odseku 2.1 naznačujú, že objem vyprodukovaných odpadov v EÚ sa pravdepodobne zvyšuje. Spoločenstvo prijalo niektoré opatrenia, ktoré budú bezpochyby podporovať predchádzanie vzniku odpadov. Doposiaľ najvýznamnejším prijatým opatrením je smernica IPPC, ktorá medzi základnými povinnosťami prevádzkovateľa uvádza zamedzenie produkcie odpadov v súlade so smernicou Rady 75/442/EHS z 15.7.1975 o odpadoch. Medzi úvahami, ktoré sa majú riešiť ako súčasť definície najlepších dostupných technológií (BAT) v súlade so smernicou IPPC, je okrem toho uvedené aj použitie nízko odpadových technológií a menej nebezpečných látok. Znamená to, že definícia najlepších dostupných technológií bude dôležitým nástrojom na podporu predchádzania vzniku odpadov v priemyselných odvetviach, aj keď zatiaľ, vzhľadom na rané štádium implementácie smernice, nie je možné odhadnúť význam tohto vplyvu. 

Mnohé smernice o opotrebovaných výrobkoch sa zaoberajú predchádzaním vzniku odpadov, aj keď majú buď obmedzený rozsah alebo sú v ranom štádiu svojej implementácie. Smernica o starých vozidlách (ELV) a smernica o obmedzení niektorých nebezpečných látok (RoHS) v elektrických a elektronických zariadeniach bola zameraná na kvalitatívnu prevenciu obmedzením používania nebezpečných látok vo výrobkoch. Kvantitatívnou prevenciou sa v určitej miere zaoberá aj smernica o obaloch. Avšak rovnováha medzi objemom obalov, hmotnosťou, funkčnosťou a vplyvom na životné prostredie je zložitou otázkou a rozsiahla debata o nej stále pokračuje. 

V minulosti bolo zaznamenaných niekoľko pokusov o definovanie cieľov predchádzania vzniku odpadov, ktoré boli vo všeobecnosti neúspešné, čo ilustrujú tri príklady:  

-	Španielsky národný plán pre komunálny odpad (2000-2006) sa usiluje o stabilizáciu produkcie tuhého komunálneho odpadu (TKO) na osobu do roku 2002 na úrovni roku 1996. Avšak údaje agentúry Eurostat uvádzajú, že produkcia tuhého komunálneho odpadu v Španielsku sa zvýšila z 390 kg/na osobu v r. 1996 na 621 kg/na osobu v r. 1999, čo naznačuje vysokú nepravdepodobnosť dosiahnutia stanoveného cieľa;

-	súhrnným cieľom dánskej politiky “Odpad 21” (Dánsky vládny akčný plán o odpadoch na obdobie rokov 1998-2004) je stabilizovať celkový objem odpadov do roku 2004 a následne ho postupne znižovať. Avšak nedávne hodnotenia naznačujú, že produkcia odpadov v Dánsku sa za obdobie rokov 1994-2000 zvýšila o 17% a že v období rokov 2000 až 2004 sa bude aj naďalej zvyšovať o približne 27%;

-	5. environmentálny akčný program spoločenstva (5EAP) si stanovil za cieľ stabilizovať ročnú produkciu TKO na 300 kg na osobu, čo je priemer EÚ na rok 1985, aj keď neuvádzal dátum, do kedy by mal byť tento cieľ dosiahnutý, ani opatrenia potrebné na jeho dosiahnutie. Odhaduje sa, že ročná produkcia tuhého komunálneho odpadu (TKO) je momentálne približne 550 kg na osobu (priemer v EÚ), kým OECD odhaduje, že jeho produkcia v r. 2020 dosiahne 640 kg na osobu. 

Pravdou preto zostáva skutočnosť, že aj keď bolo predchádzanie vzniku odpadov prvoradým cieľom národnej stratégie ako aj stratégie spoločenstva na úseku odpadového hospodárstva na mnoho rokov, doposiaľ sa v zavádzaní cieľa predchádzania vzniku odpadov do praxe dosiahol len malý pokrok. 

Nedostatok pokroku možno čiastočne vysvetliť neprítomnosťou komplexnej stratégie na podporu predchádzania vzniku odpadov. Ciele predchádzania vzniku odpadov boli niekedy definované bez zváženia opodstatnenosti a prostriedkov na ich dosiahnutie, čím bola narušená dôveryhodnosť ich uplatňovania. Okrem toho neexistovalo žiadne všeobecné priame hodnotenie modelov vzniku odpadov v rôznych odvetviach hospodárstva, ktoré by umožňovalo dôveryhodné a efektívne definovanie cieľov predchádzania ich vzniku. 

Táto skúsenosť poukazuje na to, že úspešná politika predchádzania vzniku odpadov bude musieť vychádzať z komplexnejšej vedeckej analýzy, najmä vzťahu medzi hmotnosťou alebo objemom vyprodukovaného odpadu, nebezpečnosťou odpadu a súvisiacimi rizikami a ich vplyvmi na životné prostredie. Okrem toho by mali všetky ciele vychádzať z priameho hodnotenia trendov produkcie odpadov v rôznych hospodárskych odvetviach a ich potenciálu pri predchádzaní vzniku odpadov. Nakoniec je potrebné definíciu predchádzania vzniku odpadov doplniť o hodnotenia možného rozsahu opatrení, prostredníctvom ktorých možno tieto ciele dosiahnuť. Predstavy, ako využiť tieto skúsenosti, sú uvedené v odsekoch 4.3 a 5.2.

3.2.3	Nedostatok komplexného prístupu k recyklácii

Smernice o konkrétnych tokoch odpadov sa doposiaľ od prípadu k prípadu zaoberali jednotlivými tokmi odpadov. Tieto smernice sú dôležitým úspechom odpadovej politiky spoločenstva pri znižovaní vplyvov na životné prostredie prostredníctvom podpory separovania zdrojov a recyklácie tokov odpadov, napríklad batérií, obalov, starých vozidiel (ELV) a odpadu z elektrických a elektronických zariadení (OEEZ), čo sú toky odpadov mimoriadnej dôležitosti v zmysle ich nebezpečného charakteru, zvyšovania zložitosti alebo miery nárastu ich produkcie. Uvedené opatrenia zlepšujú kvalitu separovaného materiálu, ktorá je dôležitým faktorom vplývajúcim na recyklačné náklady a kvalitu recyklovaných materiálov. Tieto smernice však pokrývajú len obmedzenú časť všetkých vyprodukovaných odpadov. Napríklad odpady z obalov predstavujú približne 5%, kým staré vozidlá a odpady z elektrických a elektronických zariadení predstavujú približne 1% celkového vyprodukovaného odpadu. Naviac, ak legislatíva spoločenstva vyžaduje recyklovanie papierových a kartónových obalov, neexistuje žiadna analogická požiadavka na recykláciu papiera z iných zdrojov, napríklad kancelárskeho papiera alebo novinovej tlače, pričom papier z týchto zdrojov je často vhodný na recykláciu z hľadiska hospodárskeho aj z hľadiska životného prostredia. Podobne, zatiaľ čo legislatíva spoločenstva vyžaduje recykláciu plastových obalov a v praxi aj plastov z niektorých ostatných regulovaných tokov odpadov (starých vozidiel a odpadu z elektrických a elektronických zariadení), momentálne neexistuje žiadna požiadavka spoločenstva na recykláciu plastov z iných dôležitých aplikácií, napríklad stavebných materiálov. Vyplnením existujúcich medzier v legislatíve spoločenstva možno podľa potreby túto legislatívu týkajúcu sa recyklácie doplniť novými iniciatívami zameriavajúcimi sa na dané materiály, a nie na konkrétne opotrebované výrobky. 
Implementácia hierarchie odpadového hospodárstva prispela k podpore recyklácie. Komisia uznáva tento všeobecný princíp a zároveň uvažuje o potrebe ďalších rozvojových prístupov na stanovenie čo najlepších alternatív pre životné prostredie a na určenie cieľov recyklácie a zhodnocovania odpadov pri zohľadnení rozdielov medzi výrobkami a materiálmi a možných alternatív. 
Princíp zodpovednosti výrobcov sa aj naďalej úspešne využíva v legislatíve spoločenstva a jednotlivých jeho štátov na podporu recyklácie opotrebovaných výrobkov. Tým, že sa od výrobcov vyžaduje, aby znášali náklady na recykláciu svojich výrobkov po ich vyradení spotrebiteľmi, sa ich konkrétna úloha v reťazci výrobcov, spotrebiteľov a tých, ktorí hospodária s odpadmi, využíva na financovanie recyklácie a na zakalkulovanie nákladov odpadového hospodárstva do ceny výrobku. Tento princíp tiež smeruje k poskytovaniu ekonomických stimulov pre výrobcov s cieľom znížiť náklady na opätovné použitie a recykláciu ich výrobkov, napríklad zlepšením dizajnu alebo použitím materiálov uľahčujúcich recykláciu. 
Bolo vykonané hodnotenie výhod a nevýhod princípu zodpovednosti výrobcov, ktoré naznačuje, že zodpovednosť výrobcov môže byť veľmi úspešná pri podpore recyklácie niektorých tokov odpadov a zároveň menej vhodná pri niektorých iných tokoch odpadov. Naznačuje to, že kým princíp zodpovednosti výrobcov bude aj naďalej dôležitým prvkom politiky recyklácie spoločenstva, najmä pre opotrebované výrobky, bude potrebné doplniť ju iným nástrojmi na recykláciu dôležitých tokov odpadov. Okrem toho, efektívnosť ekonomických stimulov vytvorených schémou zodpovednosti výrobcov je ovplyvňovaná mnohými faktormi. Tam, kde je už recyklácia v trhových podmienkach zisková, nebude možno potrebné a užitočné vyvíjať legislatívny rámec, ale na optimalizáciu fungovania týchto trhov možno vyvinúť prístupy dobrovoľnosti. 
6EAP uvádza, že recyklačná stratégia by mala zahŕňať opatrenia zamerané okrem iného aj na zabezpečenie separovania zdrojov, zberu a recyklácie prioritných tokov odpadov. Navyše majú ostatné prvky 6EAP silnú väzbu na recykláciu. Najmä článok 8(2)(iv) vyzýva spoločenstvo, aby navrhlo novú alebo revidovanú legislatívu, “ktorá by okrem iného zahŕňala stavebný a demolačný odpad, čistiarenské kaly, biologicky rozložiteľné odpady, obaly, batérie a prepravu odpadov, vyjasnenie rozdielu medzi tým, čo je a nie je odpad a stanovenie adekvátnych kritérií pre ďalšie vypracovanie prílohy IIA a IIB rámcovej smernice o odpadoch.”
Niektoré vyššie uvedených návrhy nachádzajúce sa v 6EAP sa priamo týkajú recyklácie. Tematická stratégia by mala napomôcť vyjasniť tento vzťah s ohľadom na identifikáciu priorít a spôsobov, akými sa má recyklačná politika ďalej rozvíjať čo najefektívnejším spôsobom. 
Najväčšou bariérou pokroku vo vyššej miere recyklácie je okrem toho v mnohých prípadoch hospodárska situácia nepriaznivá voči recyklácii, keďže skládkovanie a spaľovanie sú často lacnejšie. Táto situácia vzniká čiastočne preto, že ceny využívania zdrojov a metódy nakladania s odpadmi nie vždy odrážajú sociálne náklady, t.j. existujú negatívne vonkajšie náklady. Znamená to, že možnosti trhu týkajúce sa alternatív odpadového hospodárstva často nie sú optimálne. Prekonanie tejto bariéry bude stredom pozornosti budúcej recyklačnej politiky spoločenstva. Avšak zvýšená recyklácia jednotlivých opotrebovaných výrobkov, tokov odpadov alebo materiálov budú v premenlivej miere predstavovať ďalší prínos pre životné prostredie. Preto je potrebné prioritne navrhnúť nové iniciatívy, ktoré by boli prínosom pre životné prostredie v oblastiach, kde je recyklácia z finančného hľadiska najviac opodstatnená. 
Prísnejšie environmentálne normy prijaté súčasnou legislatívou spoločenstva (smernica IPPC, smernice o skládkovaní a spaľovaní) môžu zvýšiť prevádzkové náklady niektorých zariadení na zneškodňovanie odpadov a  poskytnúť tak ekonomický stimul k prechodu na zhodnocovanie odpadov vrátane recyklácie materiálov. Napríklad kritéria na prijatie odpadov predpísané smernicou o skládkovaní môžu zvýšiť náklady na zneškodňovanie a týmto spôsobom tiež zlepšiť relatívnu ekonomickú pozíciu materiálovej recyklácie pre určité materiály. Môže ísť o niektoré kategórie odpadov, ktoré sa teraz považujú za inertný odpad, napríklad určité typy stavebného a demolačného odpadu. Avšak je nepravdepodobné, že samotná implementácia smernice o skládkovaní, aj tam, kde je doplnená poplatkami za skládkovanie na národnej úrovni, vyrovná náklady za skládkovanie a recykláciu materiálov. Ak budú chýbať ostatné opatrenia, bolo by možné značnú časť horľavého odpadu diverzifikovať smerom k energetickému zhodnocovaniu, ktoré má zvyčajne nižšie náklady než materiálová recyklácia. Okrem toho zostávajúce rozdiely v nákladoch za skládkovanie v rámci EÚ môžu v niektorých prípadoch viesť k zbytočnej preprave odpadov na dlhé vzdialenosti. 
Napokon ďalšou dimenziou, ktorá by nemala uniknúť pozornosti pri vývoji ostatných iniciatív, je optimalizácia prideľovania zdrojov, t.j. administratívne a finančné zdroje požadované na národnej a európskej úrovni. Zdroje potrebné na implementáciu legislatívy, ktorá sa od prípadu k prípadu zaoberá tokmi odpadov, by nemali byť podhodnotené, najmä vzhľadom na potenciálnu infláciu mnohých smerníc a vo vysokej miere vzhľadom na technickú zložitosť takejto legislatívy. 
“Mandát” 6EAP a vyššie uvedené úvahy vedú k záveru, že existuje potreba vhodnej kombinácie nástrojov, ktoré by sa zaoberali problémami odpadového hospodárstva a ktoré by zabezpečili efektívnosť a účinnosť odpadovej politiky spoločenstva z hľadiska nákladov. Táto kombinácia by mohla obsahovať nové legislatívne iniciatívy, rokovania o zmluvách týkajúcich sa životného prostredia a rozvoj ekonomických nástrojov. Rozvoj ekonomických nástrojov by mohol zohrávať poprednú úlohu vzhľadom na to, že terajšie odpadové hospodárstvo má sklon odovzdávať signály, ktoré nepodporujú recykláciu. Čo sa týka legislatívnych iniciatív, Komisia považuje za vhodné preskúmať pozitíva doplnenia existujúcich smerníc o nový prístup, ktorý by sa zaoberal materiálmi a nie opotrebovanými výrobkami, čo by mohlo zahŕňať rozvoj zodpovednosti výrobcov tam, kde je to najvhodnejšie z hľadiska životného prostredia ako aj ekonomického hľadiska. Diskusia o kombinácii nástrojov by mohla zahŕňať aj spôsob implementácie hierarchie odpadového hospodárstva a výpočet nástrojov, ktoré sa majú použiť na definovanie čo najlepších možností odpadového hospodárstva. Možné postupy sú opísané v kapitolách 4 (ciele) a 5 (nástroje). 

3.2.4.	Harmonizované normy pre recyklačné operácie 

Mnohé operácie nakladania s odpadmi, najmä operácie recyklácie nie sú v spoločenstve pokryté harmonizovanými environmentálnymi požiadavkami. Niektoré z týchto operácií spadajú do pôsobnosti smernice IPPC a preto budú musieť uplatňovať najlepšie dostupné technológie (BAT). Avšak rozsah harmonizácie environmentálneho správania sa týchto zariadení bude závisieť od spôsobu implementácie BAT na miestnej úrovni. 
Neprítomnosť povinných noriem nakladania s odpadmi v EÚ narúša vytváranie ochrany na vysokej úrovni v spoločenstve a vznikajú obavy z “úmyselného neprijímania noriem”. Argument, že rôzne environmentálne normy vedú k značným rozdielom v nákladoch vzniknutých zariadeniam odpadového hospodárstva je v zásade presvedčivý, aj keď o týchto ekonomických otázkach a skutočných tokoch odpadov existuje len málo faktických informácií. Napriek tomu existujú tvrdenia o tendencii vyvážať odpad určený na recykláciu z krajín s prísnejšími normami v dôsledku čoho sa do recyklačných zariadení v uvedených krajinách nedostávajú ekonomicky dostatočné množstvá odpadu. Argumentuje sa tým, že snaha o vývoz odpadov do krajín s menej prísnymi normami bráni členským krajinám, aby vyvíjali a zavádzali do praxe požiadavky v oblasti recyklácie a environmentálne kvalitnejšie technológie nakladania s odpadmi. 
Podľa právnej teórie Európskeho súdneho dvora sa má odpad určený na zhodnotenie považovať podľa ustanovení dohody o voľnom pohybe tovaru (články 28 až 30) za obchodovateľný tovar. Tak by bolo možné považovať opatrenia na úrovni jednotlivých štátov, ktoré by mohli zabrániť výmene odpadu určeného na zhodnocovanie, za nekompatibilné s článkom 28 tejto dohody, pokiaľ nie sú tieto opatrenia opodstatnené a úmerné sledovanému cieľu.  
Definície operácií zneškodňovania (disposal/D) v prílohe II A a zhodnocovania (recovery/R) v prílohe II B rámcovej smernice o odpadoch (WFD) sú kľúčovými prvkami určujúcimi, ktoré súbory pravidiel sa budú uplatňovať na danú operáciu nakladania s odpadmi. Uvedené definície v prvom rade určujú pravidlá, ktoré sa uplatňujú pri cezhraničnej preprave odpadov v rámci spoločenstva v súlade s legislatívnou úpravou o preprave odpadov. Okrem toho tiež určujú, ktoré operácie môžu prispieť k dosiahnutiu cieľov recyklácie a zhodnocovania odpadov uvedených v niektorých smerniciach. 
Tieto definície majú všeobecný charakter a ponechávajú relatívne veľký priestor na interpretáciu, čo umožňuje porušenie povinností v súvislosti s odpadom určeným na zneškodnenie jeho nasmerovaním do operácií, ktoré môžu, ale nemusia byť operáciami zhodnocovania odpadov. Tieto definície môžu členské štáty použiť aj na zastavenie vývozu odpadov mimo svojich území. Uvedené problémy implementácie a kritika rôznych zúčastnených strán vyvolali spory na úrovni jednotlivých štátov aj na európskej úrovni. 
Vo svojej najnovšej právnej teórii vyvinul Európsky súdny dvor kritérium rozlišovania medzi zhodnocovaním a zneškodňovaním odpadov. Podľa súdneho dvora sa má operácia nakladania s odpadmi klasifikovať ako zhodnocovanie vtedy, ak základným cieľom operácie je, aby odpad nahradil použitie primárnych zdrojov. Súdny dvor prišiel k záveru, že vyplnenie vyťaženého priestoru odpadom, by mohlo byť zhodnocovaním odpadu, ak sa odpad použije namiesto primárnych zdrojov, ktoré by boli inak použité na účely vyplnenia vyťaženého priestoru. Môže ísť napríklad o prípad, kedy je potrebné vyťažený priestor vyplniť kvôli stabilizácii zemského povrchu. Súdny dvor prišiel tiež k záveru, že použitie odpadu ako paliva v cementových peciach je zhodnocovaním odpadu, ak sa pritom vytvára prebytočné teplo, ktoré sa ďalej využíva. Naproti tomu súdny dvor rozhodol, že primárnym cieľom spaľovania odpadov v spaľovniach komunálneho odpadu na to určených je zneškodňovanie odpadov. Súdny dvor dodal, že v analyzovaných prípadoch sa táto klasifikácia ako operácia zneškodňovania nebude meniť, ak je druhotným efektom tohto procesu výroba energie a jej využitie. 
Súd tiež zdôraznil, že podľa článku 7(4) piateho odseku nariadenia (EHS) 259/93 o preprave odpadov môžu členské štáty odmietnuť zásielku “ak pomer zhodnotiteľného a nezhodnotiteľného odpadu, odhadovaná hodnota materiálov, ktoré sa majú nakoniec zhodnotiť alebo náklady na zneškodnenie nezhodnotiteľnej frakcie nebude možné obhájiť na základe ekonomických a environmentálnych podmienok.” Uplatnenie tohto ustanovenia by malo členským štátom umožniť zabrániť takémuto klamnému zhodnocovaniu odpadov. 
Časť 5.5.1.1 ďalej rozvíja otázky, ktoré je potrebné prediskutovať v rámci tejto komunikácie. 

3.2.5.	Ostatné stránky legislatívneho rámca

Predmetom predchádzajúcej práce Komisie boli aj niektoré stránky legislatívneho rámca recyklácie odpadov. Recyklačné fórum napríklad analyzovalo náklady na dodržiavanie odpadovej legislatívy, najmä v súvislosti s požiadavkami rámcovej smernice o odpadoch a nariadenia o preprave odpadov. Táto časť sa zameriava na spôsoby, akými by sa tieto náklady dali znížiť, ak by sa využili existujúce ustanovenia legislatívy o odpadoch ES a objasnili niektoré jej prvky. 
Komisia dokončuje návrh na revíziu nariadenia o preprave odpadov, pomocou ktorej sa Komisia usiluje o začlenenie medzinárodných povinností EÚ, ako aj objasnenie a zefektívnenie riadiacich postupov, ktoré sa uplatňujú pri cezhraničnej preprave odpadov. Táto revízia by mala objasniť a podľa možnosti zjednodušiť pravidlá uplatňujúce sa pri obchodovaní s odpadom v rámci spoločenstva a s tretími krajinami. 
Definícia odpadu nachádzajúca sa v článku 1(a) rámcovej smernice o odpadoch (WFD) je základom legislatívy odpadového hospodárstva. Táto definícia bola predmetom rozsiahlej diskusie a Európsky súdny dvor poskytol cenné rady pri jej interpretácii, avšak diskusia o definícii odpadu bude s najväčšou pravdepodobnosťou pokračovať. Okrem toho článok 8(2)(iv) 6. environmentálneho akčného programu (6EAP) vyzýva na “objasnenie rozdielu medzi tým, čo je a čo nie je odpad.”
Definícia odpadu je právnou interpretáciou, ktorú bude určite možné zlepšiť, avšak kritika namierená voči terajšej definícii má často všeobecný charakter. Niekedy sa napríklad požaduje vyňatie recyklovateľných materiálov z tejto definície, pretože ekonomické náklady na zosúladenie s odpadovou legislatívou a negatívny obraz spojený s výrazom “odpady” bráni vytvoreniu konkurencieschopného recyklačného odvetvia. Tieto obvinenia sú však zriedkavo podporované hodnotením skutočných ekonomických nákladov na dodržiavanie odpadovej legislatívy. 
Časť 5.5.1.2 ďalej rozvíja otázky, ktoré je potrebné prediskutovať v rámci tejto komunikácie.
 
4.	STANOVENIE CIEĽOV

4.1. 	Úvod

Vo všeobecnosti bude optimálna stratégia odpadového hospodárstva zameraná na minimalizáciu vplyvov na životné prostredie obsahovať kombináciu možností predchádzania vzniku odpadov, recyklácie materiálov, energetického zhodnocovania a zneškodňovania odpadov. 
Analýza nákladov a výnosov (CBA) poskytuje rámec na definovanie optimálnej miery recyklácie, aj keď pre CBA opatrení na predchádzanie vzniku odpadov existuje relatívne málo skúseností. CBA poskytuje odhady peňažnej hodnoty rôznych vplyvov na životné prostredie, ktoré často nie sú premietnuté do trhových cien (vonkajšie náklady) a tak umožňuje, aby sa možnosti prínosov pre životné prostredie v súvislosti s odpadovým hospodárstvom porovnávali s hospodárskymi nákladmi. Aj keď diskusia o niektorých metodologických stránkach analýzy CBA - napríklad peňažných faktoroch a zakalkulovaní alebo zohľadnení miestnych podmienok – pokračuje, Komisia je toho názoru, že uvedená technika poskytuje najlepší dostupný základ na hodnotenie cieľov v oblasti politiky odpadového hospodárstva. 
Komisia zahájila štúdiu na hodnotenie scenárov efektivity z hľadiska nákladov pre budúcu recykláciu v EÚ na základe rozdielnych predpokladov týkajúcich sa legislatívneho a technického vývoja. Táto štúdia bude informovať o vývoji cieľov recyklácie v kontexte tejto stratégie a umožní Komisii ďalej rozvíjať prístup používaný na preskúmanie recyklačných cieľov smernice o obaloch. Prvé výsledky tejto štúdie by mali byť k dispozícii do konca roku 2003. 

4.2.	Predchádzanie vzniku odpadov

Trendy v produkcii odpadov sú podporované niekoľkými faktormi vrátane úrovní hospodárskej činnosti, demografických zmien, technologických inovácií, životného štýlu a všeobecnejšie povedané výrobných a spotrebných modelov. Toto úzke prepojenie sťažuje riešenie otázok predchádzania vzniku odpadov oddelene od politiky hospodárenia so zdrojmi a výrobkami. Uvedená skutočnosť bude s najväčšou pravdepodobnosťou hlavným dôvodom vysvetľujúcim, prečo existujúca politika na podporu predchádzania vzniku odpadov vo všeobecnosti a najmä stanovenie cieľov predchádzania vzniku odpadov nezaznamenali úspech. 
Väčšina predchádzajúcich pokusov o definovanie cieľov predchádzania vzniku odpadov sa zameriavala na hmotnosť alebo objem vyprodukovaných odpadov. Je však diskutabilné, či hmotnosť alebo objem sú vždy najvhodnejšími ukazovateľmi environmentálnej záťaže vplyvom odpadov. V praxi je vzťah medzi produkciou odpadov a vplyvom na životné prostredie zložitejší, pretože zmeny v modeloch produkcie odpadov majú vo všeobecnosti vplyv nielen na kvantitu ale aj typ vyprodukovaných odpadov. Tieto zmeny môžu tiež ovplyvniť dopady na životné prostredie v ostatných fázach životného cyklu výrobkov, napríklad prostredníctvom zmien v dizajne výrobkov. Napríklad posun smerom k ľahším obalom nemusí nutne znamenať zníženie vplyvu na životné prostredie v súvislosti s obalmi, či už počas fázy opotrebovania alebo počas celého ich životného cyklu. Vzhľadom na zložitosť každého pokusu vyvinúť kombinované ukazovatele vplyvu odpadov na životné prostredie sa zatiaľ nenašla praktická alternatíva používania hmotnosti alebo objemu na vyjadrenie cieľov predchádzania vzniku odpadov. V tejto súvislosti je dôležité pripustiť, že aby bolo možné maximalizovať výsledky, musí byť vytvorená priama spojitosť medzi predchádzaním vzniku odpadov a integrovanou výrobkovou politikou (IPP). Prvým krokom smerom ku globálnej stratégii predchádzania vzniku odpadov by malo byť posilnenie spojitosti medzi všetkými dostupnými nástrojmi. 
Každý pokus o definovanie cieľov predchádzania vzniku odpadov na úrovni EÚ je tiež konfrontovaný s neuspokojivým stavom aktuálnych štatistík o produkovaní odpadov. Uvedené nedostatky znamenajú, že v tejto fáze nie je možné navrhnúť žiadne funkčné, kvantifikované ciele predchádzania vzniku odpadov na základe komplexnej environmentálnej a ekonomickej analýzy. Okrem toho pri absencii spoľahlivých štatistík a jasného základného scenára pre budúcu produkciu odpadov by bol monitoring pokroku v danej oblasti takmer nemožný. 
Nariadenie o štatistike odpadov je určené na vyplnenie medzier v našich znalostiach o vzniku odpadov a poskytne legislatívny základ na komplexné zhromažďovanie štatistických údajov o vzniku odpadov a nakladaní s nimi v spoločenstve. Nariadenie o štatistike odpadov bude po svojom plnom uplatnení poskytovať komplexný obraz o vzniku odpadov a nakladaní s nimi pre celé hospodárstvo spoločenstva podľa typu odpadu a odvetvia hospodárskej činnosti. Údaje sa budú zhromažďovať každý druhý rok a začne sa s referenčným rokom 2004. Prvý štatistický súbor bude Komisii k dispozícii v r. 2006. 
Uspokojivé poznatky o modeloch vzniku odpadov a nakladaní s nimi na úrovni EÚ budú potom k dispozícii najskôr v r. 2006. Avšak trendy nemožno odhadovať na základe údajov za jeden rok. Z toho dôvodu bude prvé hodnotenie trendov v produkcii odpadov v EÚ možné až v r. 2008, kedy bude k dispozícii druhý štatistický súbor obsahujúci údaje zhromaždené v súlade s nariadením o štatistike odpadov. 
Okrem toho Európska hospodárska komisia organizácie spojených národov (EHK OSN) práve prerokúva protokol k dohovoru z Aarhusu o implementácii registrov uvoľňovania a prenosu znečisťujúcich látok (PRTR). Tento by sa mohol implementovať cez revidovaný európsky register emisií znečisťujúcich látok (EPER) s rozšíreným rozsahom. EPER by potom mohol poskytovať informácie o produkcii odpadov a hospodárení s nimi a mohol by zahŕňať veľký počet dôležitých producentov odpadov, čo by poskytovalo potenciálny základ na stanovenie cieľov pre konkrétne hospodárske odvetvia alebo skupiny odvetví. 
Naďalej pokračuje značná neistota týkajúca sa rozsahu predchádzania vzniku odpadov v rôznych odvetviach hospodárstva a účinnosti rôznych nástrojov na jeho dosiahnutie. Aj keď stanovenie politickej ambície vo vzťahu k predchádzaniu vzniku odpadov môže byť užitočné, rizikom zostáva, že nové ciele by len jednoducho podporili nádeje, ktorá by mohli byť rovnako nesplnené ako v 5. EAP. Komisia preto chce zahájiť diskusiu o základnej analýze, ktorá by mohla obhájiť ciele predchádzania vzniku odpadov a najmä vzťah medzi predchádzaním vzniku odpadov, hospodárením so zdrojmi a  integrovanou výrobkovou politikou (IPP). Komisia si pred navrhnutím cieľov tiež želá dosiahnuť väčšiu jasnosť v tom, akými opatreniami možno uvedené ciele dosiahnuť a či budú tieto opatrenia podporované príslušnými zákonodarcami. Očakávajú sa aj informácie zúčastnených strán o ich minulých skúsenostiach v predchádzaní vzniku odpadov, o tom, aké účinky bolo možné dosiahnuť a do akej miery môžu tieto opatrenia prispieť k dosiahnutiu celkových cieľov predchádzania vzniku odpadov. 

4.3.	Recyklačné ciele

Na rozdiel od stanovovania cieľov pri predchádzaní vzniku odpadov je stanovenie cieľov v oblasti recyklácie lepšie zaužívané a menej zložité. Táto tematická stratégia by sa mala preto zameriavať na zlepšenie účinnosti cieľov recyklácie. Za prvé sa prístup spoločenstva k stanovovaniu cieľov recyklácie až doteraz zameriaval na opotrebované výrobky bez toho, aby rozlišoval medzi rôznymi materiálmi. Smernica o obaloch poskytuje čiastočnú výnimku tohto prístupu, keďže vyžaduje, aby sa minimálne ciele recyklácie dosahovali samostatne pre každý materiál. Komisia vo svojom návrhu na revíziu cieľov smernice navrhla diferencované ciele pre každý materiál argumentujúc, že optimálna miera recyklácie by mala vychádzať z nákladov a výnosov pre daný konkrétny materiál, čo by sa od prípadu k prípadu líšilo. 
Stanovenie cieľov pre opotrebované výrobky predstavovalo úspešný spôsob na propagáciu separovaného zberu a recyklácie. Avšak v niektorých prípadoch vznikajú otázky, prečo určité materiály boli riešené v jednom toku odpadov, ale nie v iných tokoch. Napríklad, prečo legislatíva spoločenstva vyžaduje recykláciu papierových a kartónových obalov pričom neexistuje žiadna analogická požiadavka na recykláciu papiera z iných zdrojov, napríklad kancelárskeho papiera alebo novín. Papier z týchto zdrojov je často minimálne rovnako vhodný na recykláciu z hľadiska hospodárskeho aj z hľadiska životného prostredia. Obdobne je tomu v prípade, kedy legislatíva spoločenstva vyžaduje recykláciu plastových obalov (a v praxi plastov z niektorých iných regulovaných tokov odpadov, najmä odpadu z elektrických a elektronických zariadení) a zároveň v súčasnosti neexistuje žiadna požiadavka spoločenstva na recykláciu plastov z iných dôležitých aplikácií, napríklad stavebných materiálov. 
Je možná kombinácia prístupu orientovaného na tok odpadov a na jednotlivé materiály. Vo všeobecnosti môže ísť o prípad, kedy je prístup orientovaný na jednotlivé materiály vhodnejší na zabezpečenie separovaného zberu a demontáž zložitých opotrebovaných výrobkov. Prístup orientovaný na jednotlivé materiály by bolo potom možné použiť na stanovenie cieľov recyklácie. Postup na základe takéhoto prístupu navrhuje oddelenie požiadaviek na separovaný zber a demontáž od recyklačných cieľov v budúcej odpadovej legislatíve. Skutočné rozdiely medzi materiálmi, procesmi recyklácie a trhovými štruktúrami je potrebné starostlivo zvážiť pri hodnotení účinnosti stanovenia doplnkových cieľov vychádzajúcich z materiálového prístupu. 
Za druhé, terajšie smernice predpokladajú, že všetky členské štáty by mali dosiahnuť rovnaký recyklačný cieľ. Avšak vzniká odôvodnená otázka, či táto jednotnosť v cieľoch je z hľadiska hospodárskeho a z hľadiska životného prostredia tou najefektívnejšou. Z hľadiska životného prostredia je dôležitejšie optimalizovať zber a recykláciu v spoločenstve ako celku než v jednotlivých členských štátoch. Z hospodárskeho hľadiska je dôležitejšie vytvoriť čestnú konkurenciu v rámci vnútorného trhu než dosiahnuť všade rovnakú úroveň zberu a recyklácie. Uvedená skutočnosť by sa mala odraziť v celkovom recyklačnom cieli spoločenstva a mala by umožniť, aby trhové sily sami určili, ktoré recyklačné zariadenia môžu dosiahnuť daný cieľ finančne najúčinnejším spôsobom. Uvedený prístup bude vyžadovať viac trhovo orientovaný legislatívny rámec. Je však pravdepodobné, že takýto prístup bude uskutočniteľný, ak budú environmentálne normy pre recyklačné zariadenia v spoločenstve viac harmonizované než je momentálny stav. Aby sa zabezpečila vymáhateľnosť, mal by takýto legislatívny rámec zahŕňať jasné rozdelenie zodpovednosti a vhodný systém na generovanie informácií o úspechoch.
Napokon recyklačné ciele uvedené v existujúcej legislatíve spoločenstva, napríklad v smerniciach o obaloch, starých vozidlách (ELV) a odpade z elektrických a elektronických zariadení (OEEZ) sú právne záväzné. Tento prístup by bolo možné rozšíriť, ak budú materiálovo-orientované ciele zahrnuté do budúcich iniciatív. Okrem toho by bolo možné definovať doplnkové indikatívne ciele pre veľké toky odpadov, ako napríklad stavebný a demolačný odpad (C&DW) a tuhý komunálny odpad (TKO). To by poskytlo prostriedky na monitorovanie postupu v rôznych členských štátoch a zároveň by to ponechávalo dostatočnú flexibilitu na zohľadnenie rôznych miestnych podmienok, ktoré v spoločenstve prevládajú. 
Táto komunikácia a nasledujúce diskusie by mali podnietiť vznik predstáv o spôsobe, akým stanoviť ciele, ktoré budú efektívnejšie z hospodárskeho hľadiska aj z pohľadu životného prostredia. Tieto ciele by mali zahŕňať aj ciele zameriavajúce sa na materiály a nie na opotrebované výrobky, možné ciele spoločenstva namiesto cieľov jednotlivých štátov, ktoré by umožňovali väčšiu flexibilitu pri zameraní sa na zber a recykláciu na geografické územia, v ktorých je to efektívnejšie, atď. Uvedený prístup by mal byť doplnený o všeobecnejšie indikatívne ciele pre dôležité toky odpadov, napríklad tuhý komunálny odpad. 
Komisia by preto uvítala informácie od zúčastnených strán, najmä v nasledujúcich bodoch: 
-	potenciálna úloha a efektívnosť cieľov orientovaných na materiály;

-	náklady na implementáciu cieľov orientovaných na materiály v spojení s cieľmi zameranými na opotrebované výrobky;

-	možnosť zavedenia väčšej flexibility, ktorá by zohľadňovala miestne podmienky stanovením cieľov pre spoločenstvo ako celku, čo by ovplyvňovalo konkurenciu v recyklačnom priemysle;

-	príslušné funkcie právne záväzných a indikatívnych recyklačných cieľov.

5. 	STAVEBNÉ BLOKY TEMATICKEJ STRATÉGIE

5.1.	Úvod

Piata kapitola sa zaoberá nástrojmi, pomocou ktorých možno implementovať ciele predchádzania vzniku odpadov a recyklácie, ktorými sa zaoberala 4. kapitola. Na základe hodnotenia existujúcich opatrení spoločenstva v 3. kapitole Komisia uvažuje, že tematická stratégia predchádzania vzniku odpadov a recyklácie by mala byť rozdelená do štyroch stavebných blokov: 
1. blok		základné nástroje na podporu predchádzania vzniku odpadov;

2. blok		základné nástroje na podporu recyklácie odpadov;

3. blok		opatrenia na vyplnenie medzery v normách o recyklácii odpadov;

4. blok		sprievodné opatrenia na podporu predchádzania vzniku odpadov 
		a recyklácie.

Tieto stavebné bloky sú určené na stanovenie priorít na nadchádzajúce roky a dopĺňajú implementáciu existujúcej legislatívy a prístupov. Aj keď existujúca legislatíva o odpadoch ES viedla k značnému pokroku smerom k udržateľnejšiemu odpadovému hospodárstvu, zatiaľ neposkytuje komplexný rámec, v ktorom by bolo možné podporovať predchádzanie vzniku odpadov a recykláciu. Okrem toho je charakteristickým rysom niekoľkých existujúcich smerníc značná technická zložitosť. Niektoré prvky, napríklad postupné vyraďovanie niektorých nebezpečných látok a politika predchádzania vzniku odpadov až doposiaľ zlyhávali kvôli nedostatočnej zrozumiteľnosti možných prístupov. Aby sa dosiahol maximálny efekt odpadovej politiky, bude potrebné zamerať úsilie na tie prvky, ktoré majú najväčší potenciál znížiť vplyv na životné prostredie a problémy pri uplatňovaní odpadovej legislatívy. 

Možnosti využívania zdrojov a odpadového hospodárstva závisia do značnej miery od relatívnych cien rôznych možností nakladania s odpadom (skládkovanie, spaľovanie, splynovanie, recyklácia materiálu, atď.). Legislatívne možno nariadiť zmeny v správaní sa, ale pokiaľ cenové signály vystupujú proti legislatívnym cieľom, existujú pohnútky obchádzať ich, čo si vyžaduje ešte zložitejšie mechanizmy na implementáciu a kontrolu uplatňovania legislatívy. Komisia ďalej v svojej komunikácii o Európskej stratégii pre trvalo udržateľný rozvoj zdôraznila, že vo svojej politike a legislatívnych návrhoch dá prioritu trhovo orientovaným prístupom, ktoré poskytujú cenové stimuly vždy, keď je pravdepodobné, že sa dosiahnu sociálne a environmentálne ciele flexibilným a efektívnym spôsobom z hľadiska nákladov. Takéto prístupy budú musieť byť v súlade s medzinárodným obchodným právom. Okrem toho Komisia považuje ekonomický rozmer priemyslu odpadového hospodárstva vo všeobecnosti a najmä recyklačný priemysel za neoddeliteľnú súčasť úloh, ktorým EÚ v súčasnosti čelí. Komisia zaručuje, že ekonomický rozmer bude plne zohľadnený vo vypracovaní a implementácii budúcej stratégie predchádzania vzniku odpadov a recyklácie. 

Táto komunikácia analyzuje prostriedky na zabezpečenie toho, aby kombinácia regulačných, dobrovoľných a ekonomických nástrojov poskytovala vhodné stimuly na podporu trvalo udržateľnejšieho odpadového hospodárstva v oblastiach predchádzania vzniku odpadov a recyklácie. Okrem toho táto komunikácia analyzuje spôsoby vyplnenia existujúcej medzery v recyklačných normách spoločenstva a objasnenia základných definícií odpadovej legislatívy spoločenstva. 

Vyššie uvedené prístupy budú dopĺňať momentálne plánované smernice, t.j. návrhy na revíziu smernice o čistiarenských kaloch a nariadenie o preprave odpadu a smernice o biologicky rozložiteľných odpadoch a o banskom odpade. Neoddeliteľnou súčasťou tematickej stratégie môžu byť ďalšie návrhy, napríklad týkajúce sa stavebného a demolačného odpadu. 

Časť 5.2 posudzuje uplatnenie rôznych nástrojov na podporu predchádzania vzniku odpadov a časť 5.3. posudzuje recykláciu. Niektoré dostupné nástroje analyzované v ďalšom budú podporovať aj predchádzanie vzniku odpadov aj ich recykláciu. Tieto témy sa budú preberať pod hlavičkou, pre ktorú budú mať najväčší vplyv. Cieľom týchto častí nie je obhajovať použitie určitého nástroja, ale zahájiť rozhovory o potenciálnej úlohe a efektívnosti týchto nástrojov v súlade s komplexnou tematickou stratégiou. Efektívnosť daného nástroja sa bude líšiť v závislosti od ekonomického a technického kontextu, takže existencia jednej politiky uplatňovanej vo všetkých prípadoch je nepravdepodobná. Preto Komisia nemá v danej fáze zásadné stanovisko k spôsobu využívania a kombinovania týchto nástrojov. 

Časť 5.4 sa zaoberá potrebou zabezpečiť čestné konkurenčné prostredie na recykláciu v celej Európe, čo bude  mimoriadne dôležité, ak sa bude implementovať viac trhovo orientovaná politika, keďže rozdiely v environmentálnych normách pre recyklačné zariadenia v Európe by mohli zvýšiť obavy z nečestnej konkurencie v dôsledku “úmyselného neprijímania noriem”. Časť 5.5. skúma množstvo sprievodných opatrení, ktoré by sa mohli použiť na stimulovanie recyklácie. Tieto opatrenia by sami osebe nestačili na dosiahnutie zásadného pokroku, ale mohli by užitočne podporovať základné opatrenia zaradené do 1. a 2. bloku. 

5.2.	Nástroje na podporu predchádzania vzniku odpadov

5.2.1.	Opatrenia na kvantitatívne predchádzanie vzniku odpadov

Dosiahnutie zásadného pokroku v predchádzaní vzniku odpadov znamená zmenu spôsobu využívania zdrojov vo výrobných procesoch a vo výrobkoch. Vyžaduje si to zmenu správania sa domácností, výrobcov a ostatných účastníkov hospodárstva. Aj keď tradičné legislatívne opatrenia môžu zohrávať istú úlohu, izolovane sú v tak zložitom kontexte zriedkakedy efektívne . Keďže všetky materiály používané v hospodárstve sa skôr či neskôr stanú odpadom, hlavné zmeny v produkcii odpadov si vyžadujú zmeny vo výrobných a spotrebných modeloch, čo predpokladá politické prístupy, ktoré pôjdu až za rámec odpadovej politiky v prísnom slova zmysle a budú vstupovať aj do oblastí ako napríklad hospodárenie so zdrojmi a integrovaná výrobková politika (IPP).
Z perspektívy odpadového hospodárstva existuje mnoho možností na riešenie predchádzania vzniku odpadov. Tieto opatrenia majú často podobu ekonomických nástrojov alebo informačných kampaní a ich  účinok sa môže prejavovať v podporovaní predchádzania vzniku odpadov a usmerňovaní odpadov smerom k uprednostňovaným možnostiam nakladania, akými je napríklad recyklácia. Vo všeobecnosti však neexistuje mnoho praktických skúseností s týmito nástrojmi, ktoré by mohli viesť k značnej kvantitatívnej redukcii produkcie odpadov a v ktorých by spoločenstvo mohlo zohrávať svoju úlohu. 
Napriek tomu pridaná hodnota by mohla byť v koordinácii prístupu jednotlivých štátov oslovujúcich aktérov na trhu. Najmä výber spotrebiteľa a schémy dobrovoľnosti uplatňované verejnými nákupcami predstavujú možný vplyvný signál pre rozvoj ekologickejších výrobkov, vrátane výrobkov, pri výrobe, používaní a spotrebe ktorých vzniká menej odpadov. Skúsenosti jednotlivých štátov ako aj skúsenosti na miestnej úrovni by pri stimulovaní spotrebiteľov pri výbere ekologickejších výrobkov mohli ťažiť z výmeny informácií a diskusie na európskej úrovni. Uvedené platí pri stimuloch jednotlivých štátov smerom k ekologizácii výroby. Rozhovory o uvedenom prístupe v rámci tejto komunikácie by mohol byť užitočným príspevkom pre pochopenie spôsobu, akým by predchádzanie vzniku odpadov mohlo byť zaradené do integrovanej výrobkovej politiky (IPP). 
Komisia preto víta príspevky od všetkých zúčastnených strán v oblasti realizácie komplexného hodnotenia efektívnosti rôznych nástrojov implementácie budúcich cieľov pri predchádzaní vzniku odpadov a úlohy, ktorú by mohlo spoločenstvo zohrávať pri ich vývoji. Komisia by uvítala najmä názory členských štátov a zúčastnených strán na výhody výmeny informácií na európskej úrovni v súvislosti so stimulačnými systémami jednotlivých štátov zameranými na spotrebiteľov a na ekologické zásobovanie.

5.2.2.	Opatrenia na kvalitatívne predchádzanie vzniku odpadov

Politika budúceho nariadenia o chemických látkach sa bude zameriavať na zabezpečenie vysokej úrovne ochrany zdravia obyvateľstva a životného prostredia a zároveň efektívneho fungovania vnútorného trhu a stimulujúcich zmien a konkurencieschopnosti v chemickom priemysle. V r. 2001 Komisia prijala “bielu knihu”, ktorá uvádza návrhy budúcej stratégie chemickej politiky. Z nich ťažiskovým je systém registrácie, hodnotenia a schvaľovania chemických látok REACH (Registration, Evaluation and Authorisation of CHemicals), ktorý vychádza zo súboru zásad na zlepšenie našich poznatkov a posilnenie kontroly nad chemickými látkami, ktoré môžu mať  nepriaznivý vplyv na zdravie obyvateľstva a životné prostredie. Tento súbor zahŕňa najmä nasledujúce zásady:
-	výrobcovia a ostatní koneční užívatelia by museli hodnotiť bezpečnosť svojich výrobkov v tej fáze ich životného cyklu, ku ktorej prispievajú, vrátane zneškodňovania odpadov a odpadového hospodárstva;

-	podpora nahrádzania nebezpečných látok menej nebezpečnými tam, kde existujú vhodné alternatívy. Vyššia zodpovednosť konečných užívateľov a lepšia informovanosť verejnosti by vytvorili silný dopyt po náhradných chemických látkach, ktoré by boli dostatočne testované a boli by bezpečné z hľadiska predpokladaného využitia;

Pre látky vyvolávajúce značné obavy predpokladá biela kniha schvaľovací systém vychádzajúci z hodnotenia rizika, ktoré by zahŕňalo celý životný cyklus danej chemickej látky vrátane jej zneškodnenia s ohľadom na jej konkrétne využitie. Súhlas bude udelený len v prípade, ak použitie takejto látky bude predstavovať len zanedbateľné riziko. 

Prístup predpokladaný Komisiou v bielej knihe by umožňoval lepšiu kontrolu používania nebezpečných látok vrátane tých, ktoré končia v odpadoch a zároveň by podporoval nahrádzanie nebezpečných látok vhodnejšími alternatívami tam, kde to bude možné. To by malo viesť k zníženiu produkcie nebezpečných odpadov (výroba a následný spotrebiteľ).

Komisia teraz zahájila 8 týždňov trvajúce internetové konzultácie o realizovateľnosti budúceho navrhovaného systému REACH, ktoré budú prebiehať do 10.7.2003.

Vzhľadom na široký rozsah dôsledkov novej politiky o chemických látkach a úzke väzby medzi použitím nebezpečných látok a produkciou nebezpečných odpadov, manažment rizík vzťahujúci sa na tieto látky by sa mal realizovať prostredníctvom systému REACH, ktorý by mal potom zahŕňať aj aspekty kvalitatívneho predchádzania vzniku odpadov. Napriek tomu Komisia nevylučuje možnosť prijatia ďalších obmedzení pre niektoré látky a aplikácie, ktoré by vo svojej fáze odpadov mohli predstavovať konkrétne riziko. Je to v súlade s prístupom v existujúcich smerniciach o odpadoch a vývoj v tomto smere bude pokračovať, až kým systém REACH úplne nepokryje všetky tieto aspekty. 

5.2.3.	Ostatné opatrenia na podporu kvantitatívneho a kvalitatívneho predchádzania vzniku odpadov

5.2.3.1.	Plány na predchádzanie vzniku odpadov

Plány na predchádzanie vzniku odpadov môžu prispieť ku kvantitatívnemu aj kvalitatívnemu predchádzaniu vzniku odpadov. Členské štáty zahájili množstvo iniciatív a programov na rozvoj týchto plánov ekonomickými špecialistami. Obhajcovia tohto prístupu argumentujú, že vzhľadom na ich zložitosť možno finančne efektívne opatrenia na predchádzanie vzniku odpadov identifikovať len prostredníctvom intenzívnej diskusie s príslušnými hospodárskymi odvetviami. Aby boli prerokúvané plány na predchádzanie vzniku odpadov úspešné, vyžaduje sa okrem iného aj značná oddanosť úradov. 
Tieto plány by mohli byť vypracované na úrovni hospodárskych odvetví alebo jednotlivých podnikov, napríklad v kontexte systémov environmentálneho manažérstva, napríklad systému environmentálneho manažérstva a auditu EMAS (Community Eco-Management and Audit Scheme) spoločenstva. Plány na predchádzanie vzniku odpadov by mohli byť prerokúvané na rôznych úrovniach vrátane európskej úrovne, úrovne jednotlivých štátov a miestnej úrovne s odlišným, ale doplňujúcim zameraním. Legislatíva spoločenstva ich môže zmeniť na povinné alebo môžu zostať na úrovni zmlúv o životnom prostredí. 
Možno spomenúť aj ostatné možnosti, napríklad použitie obchodných certifikátov pre priemyselné odpady. Vo všeobecnosti však neexistuje veľa praktických skúseností s nástrojmi, ktoré by mohli viesť k zásadnej kvantitatívnej redukcii vzniku odpadov a v ktorých by spoločenstvo mohlo zohrávať úlohu.

5.2.3.2.	Smernica IPPC a dokumenty BREF

Smernica IPPC uvádza medzi základnými povinnosťami prevádzkovateľa, aby zabránil vzniku odpadov v súlade so smernicou Rady 75/442/EHS z 15.7.1975 o odpadoch a použití nízkoodpadových technológií a menej nebezpečných látok (kvalitatívne predchádzanie vzniku odpadov). Tieto povinnosti patria medzi otázky, ktoré by sa mali riešiť ako súčasť definície najlepších dostupných technológií (BAT) v súlade so smernicou IPPC. Možný vplyv tejto smernice na predchádzanie vzniku odpadov by sa nemal podceňovať, keďže do jej pôsobnosti spadá väčšina najdôležitejších priemyselných výrobcov. 
Aj keď vzhľadom na ranú fázu implementácie tejto smernice zatiaľ nie je možné odhadnúť jej vplyv, je potrebné podporovať dobrú prax pri implementácii jej ustanovení vzťahujúcich sa na odpady. Komisia mieni podporovať a aktívne sa zúčastňovať projektu IMPEL o odpadoch týkajúceho sa podmienok pri environmentálnych povoleniach zameraných na lepšiu a dôslednejšiu implementáciu v Európe. Predloženie a financovanie tohto projektu Komisiou bolo schválené na plenárnom zasadnutí IMPEL v decembri 2002 a jeho začiatok sa odhaduje na polovicu roku 2003. 
Toto hodnotenie by mohlo viesť k záverom o spôsobe optimalizácie efektívnosti procesu IPPC s ohľadom na kvalitatívne aj kvantitatívne predchádzanie vzniku odpadov, napríklad prostredníctvom publikovania smerníc o riešení predchádzania vzniku odpadov v referenčných dokumentoch BAT (BREF) a v povoleniach. Pripomienky a návrhy najlepších spôsobov na podporu predchádzania vzniku odpadov prostredníctvom uplatňovania IPPC sú vítané. 

5.3.	Nástroje na podporu recyklácie odpadov

Hlavnou prekážkou ďalšej recyklácie je nevýhodnosť z hľadiska nákladov porovnávaná s ostatnými možnosťami nakladania s odpadmi. Použitie ekonomických a trhovo orientovaných nástrojov sa preto považuje za najsľubnejší spôsob podpory recyklácie. 
Ak však výsledok konzultačného procesu odhalí, že ekonomické nástroje sú neprijateľné alebo nerealizovateľné, či už z politických alebo technických dôvodov, Komisia má v úmysle plne využiť svoje právo navrhnúť legislatívne opatrenia na dosiahnutie udržateľnejšieho odpadového hospodárstva, ktoré by mohli zahŕňať nástroje hodnotené v časti 5.3.6. s názvom Predpísané nástroje.

5.3.1.	Poplatky za skládkovanie

Zmena relatívnych nákladov rôznych alternatív odpadového hospodárstva, najmä zahrnutia externých nákladov, môže byť veľmi účinným prostriedkom na zmenu možností odpadového hospodárstva. Najjednoduchším prostriedkom, ako túto zmenu dosiahnuť, je zvýšiť náklady alternatívnych metód nakladania s odpadmi, čo malo za následok skutočnosť, že mnohé členské štáty zaviedli poplatky za skládkovanie. Avšak poplatky za skládkovanie musia byť doplnené o ďalšie nástroje, aby sa zabránilo nasmerovaniu väčšiny zmiešaného odpadu do spaľovní. Účinok poplatkov za skládkovanie je nutné hodnotiť najmä pri zohľadnení rôznych nákladov alternatívnych operácií nakladania s odpadmi. Okrem toho nekoordinované zavedenie poplatkov za skládkovanie by mohlo viesť k ťažkostiam tam, kde susedné krajiny alebo regióny zavedú rozdielne poplatky. 
Úloha poplatkov za skládkovanie by sa mala hodnotiť v kontexte tejto tematickej stratégie, napriek politickej citlivosti súvisiacej vo všeobecnosti s finančnými opatreniami. Neznamená to nutne zavedenie harmonizovaných poplatkov za skládkovanie v spoločenstve. Užšia koordinácia medzi kompetentnými orgánmi členských štátov by mohla byť prvým užitočným krokom k riešeniu tohto problému. Na začiatku by sa mala zamerať na dosiahnutie dohody týkajúcej sa efektívnosti poplatkov za skládkovanie a neskôr na vývoj kritérií na väčšie zjednotenie poplatkov prijatých v jednotlivých štátoch. 
   
5.3.2.	Zodpovednosť výrobcov

Rozhodnutie 6EAP sa týka zodpovednosti výrobcov ako jedného z troch prvkov, ktoré sa majú riešiť v kontexte recyklačnej stratégie. Na základe analýzy uvedenej v kapitolách 3.1 a 3.2.3 má Komisia v úmysle ponechať diskusiu o zodpovednosti výrobcov otvorenú. Táto diskusia bude jasne vychádzať zo skúseností získaných v kontexte príslušných iniciatív na úrovniach medzinárodných, štátnych a na úrovni spoločenstva. 
Komisia uznáva význam týchto iniciatív, ktoré boli v mnohých prípadoch veľmi úspešné. Preto časť diskusie by sa mala zameriavať na to, či a na ktoré toky odpadov možno tento prístup uplatniť. Okrem toho by sa v kontexte tejto stratégie mali riešiť aj niektoré konkrétne stránky zodpovednosti výrobcov: 
-	vplyv na dizajn výrobku: relatívne málo sa vie o účinkoch zodpovednosti výrobcov pri propagácii ekologického dizajnu. Existujú náznaky, že využitie zodpovednosti výrobcov pri balení výrobkov viedlo v niektorých krajinách k zníženiu množstva obalov uvedených na trh. Je to pravdepodobne výsledok započítania nákladov na recykláciu do výrobných nákladov. Účinky zodpovednosti jednotlivých výrobcov, ako sa uplatnili v smerniciach o starých vozidlách a odpade z elektrických a elektronických zariadení sú zväčša neznáme vzhľadom na nedávny dátum ich prijatia;

-	individuálna verzus kolektívna zodpovednosť: v odvetviach charakterizovaných značnou diferenciáciou výrobkov môže byť individuálna zodpovednosť výrobcov  významným stimulom zmeny dizajnu výrobkov, aby sa propagovala recyklovateľnosť alebo zníženie produkcie odpadov, kým kolektívna zodpovednosť výrobcov môže mať zmysel pre štandardizované a veľké objemy výrobkov s nízkou cenou. Životnosť výrobku môže byť tiež dôležitá. Čím je dlhšia životnosť výrobku, tým menej pravdepodobné je, že budúce náklady ovplyvnia dnešné rozhodovanie o ich dizajne. 

-	vplyv na konkurenciu: Komisia nedávno prijala tri rozhodnutia týkajúce sa spoločností označených “zeleným bodom” vzhľadom na obavy o praktickom uplatňovaní schém zodpovednosti výrobcov. Implementácia smerníc o starých vozidlách a odpade z elektrických a elektronických zariadení môže viesť k vzniku ďalších prípadov. Tento bod bol tiež zdôraznený v nedávnej správe švédskej vlády, ktorá uviedla, že “štatutárna zodpovednosť výrobcov viedla k vzniku ... monopolných tendencií...”. Spôsob, akým schémy zodpovednosti výrobcov podporujú alebo bránia konkurencii, by mal byť preto dôležitým faktorom v budúcich diskusiách v kontexte tejto tematickej stratégie.

Z pohľadu Komisie je prvou smernicou, ktorou je potrebné sa zaoberať v tomto kontexte, smernica o obaloch a odpadoch z obalov. Na rozdiel od novších smerníc o starých vozidlách a odpade z elektrických a elektronických zariadení, táto smernica neobsahuje povinnosť zavádzať zodpovednosť výrobcov (porovnaj s časťou 3.1.). Vzhľadom na skutočnosť, že väčšina členských štátov implementovala smernicu prostredníctvom niektorej formy zodpovednosti výrobcov,  poctivou otázkou zostáva, či sa nemá harmonizovať na úrovni spoločenstva. Na druhej strane táto harmonizácia so sebou nesie náklady súvisiace so zmenou existujúcich systémov, ktoré doposiaľ celkom úspešne fungovali. Výsledky tejto diskusie by potom bolo možné zhrnúť do správy požadovanej Európskym parlamentom a Radou v súlade s pokračujúcou revíziou smernice o obaloch. 

Princíp zodpovednosti výrobcov by mohol byť zaradený aj do revízie smernice 91/157/EHS z 18.3.1991 o batériách a akumulátoroch obsahujúcich niektoré nebezpečné látky, ktorú niekoľko členských štátov implementovalo prostredníctvom schém zodpovednosti výrobcov. V budúcnosti po ukončení debaty o tejto stratégii sa možno zamerať na ďalšie toky odpadov. 

Napriek všetkým prednostiam vyššie uvedenej zodpovednosti výrobcov si Komisia myslí, že existujú v jej uplatňovaní určité obmedzenia. Najmä to, že nie všetky toky odpadov je vhodné riešiť týmto spôsobom. Okrem toho riešenie menších tokov odpadov prostredníctvom zodpovednosti výrobcov môže vyžadovať značné prostriedky (legislatívne/administratívne a finančné) pre relatívne obmedzený prínos pre životné prostredie. Táto tematická stratégia by mala preto významným spôsobom prispieť k objasneniu uplatňovania zodpovednosti výrobcov za rôznych okolností vychádzajúc z hodnotenia existujúcich schém a analýz vykonaných na úrovni štátov a na medzinárodnej úrovni. 

Prvou otázkou je, ako čo najlepšie skombinovať všeobecnejšie a príslušné nástroje, napríklad ekonomické s existujúcou legislatívou vychádzajúcou zo zodpovednosti výrobcov pri dosahovaní cieľov spoľahlivejšej politiky využívania zdrojov a odpadovej a recyklačnej politiky. Riešenie tejto otázky by sa malo zamerať na dosiahnutie väčšieho prínosu pre životné prostredie s nižšími legislatívnymi a administratívnymi požiadavkami. Vítané sú pripomienky a skúsenosti s výhodami a nevýhodami schém zodpovednosti výrobcov spolu s návrhmi, ako by bolo možné zlepšiť existujúce systémy a či a na ktoré toky odpadov sa má koncepcia zodpovednosti výrobcov uplatniť. Vítané sú aj pripomienky o základných charakteristikách, ktoré by systémy zodpovednosti výrobcov vyvinuté na úrovni spoločenstva mali obsahovať, aby zostali efektívne a hospodárne v zmysle administratívnych zdrojov potrebných na úrovni jednotlivých štátov a spoločenstva. 

5.3.3.	Obchodné certifikáty

6. environmentálny akčný program (6EAP) vo svojom 3. článku vyzýva na analýzu environmentálnej efektivity obchodných environmentálnych povolení (známych aj ako obchodné certifikáty) ako všeobecne použiteľného nástroja s cieľom propagovať a implementovať ich použitie tam, kde je to realizovateľné. Obchodné certifikáty majú široké využitie v environmentálnej politike. Avšak v oblasti odpadového hospodárstva ide o relatívne novú koncepciu. V EÚ ich v rozsiahlejšej miere použilo len Spojené kráľovstvo, najmä v kontexte smernice 94/62/ES o obaloch a odpadoch z obalov. Okrem toho Spojené kráľovstvo tiež zavádza systém obchodných certifikátov na obmedzenie množstva biologicky rozložiteľného komunálneho odpadu, ktorý miestne úrady skládkujú. Európska komisia v minulosti analyzovala možnosť použitia obchodných certifikátov na implementáciu legislatívy spoločenstva v oblasti odpadového hospodárstva.
Z ekonomického hľadiska sa obchodné certifikáty vo všeobecnosti podporujú, pretože poskytujú finančné najefektívnejšie prostriedky na implementáciu environmentálnych cieľov. Okrem toho poskytujú dlhodobý cenový signál, ktorý usmerňuje investície do nových technológií. Obchodné certifikáty by mohli predstavovať spôsob na implementáciu recyklačných cieľov aj v spoločenstve, napríklad v kontexte schémy zodpovednosti výrobcov. Tieto obchodné certifikáty umožňujú spoločnostiam plniť si svoje záväzky zakúpením certifikátov v svojej aj iných krajinách, buď voľne na trhu alebo od organizácií zaoberajúcich sa recykláciou. Jedným zo spôsobov, ako stimulovať separovaný zber a recykláciu väčšieho množstva odpadov pri nižších nákladoch je vzájomná konkurencia rôznych organizácií zaoberajúcich sa recykláciou a ostatných účastníkov recyklačného reťazca. 
Kým systém obchodných certifikátov je v tomto kontexte v zásade realizovateľný a finančne efektívny, skôr než ho bude možné zaviesť do praxe, bude nutné definovať niekoľko praktických aspektov. Tieto aspekty zahŕňajú rozsah schémy a prostriedkov na rozdelenie recyklačných povinností. Bude tiež potrebné zriadiť efektívne mechanizmy monitorovania a vymáhania, vrátane pokút za nedodržiavanie povinností. Jednoduchosť systému by bola prínosom pri propagácii používania obchodných certifikátov a zabraňovaní podvodov.  
Komisia má v úmysle prediskutovať so zúčastnenými stranami názory na prijateľnosť a realizovateľnosť obchodných certifikátov ako prostriedku implementácie cieľov recyklácie odpadov a paralelne bude analyzovať aj ich praktické aspekty.
 
5.3.4.	Schémy typu “plať, koľko vyhodíš”

Jednou z možností podpory separovaného zberu a do určitej miery kvantitatívneho predchádzania vzniku odpadov je zavedenie systémov poplatkov. Schéma typu “plať, koľko vyhodíš” (PAYT) je mimoriadne zaujímavým príkladom. Tieto systémy možno uplatňovať najmä na domový a podobný tuhý komunálny odpad (TKO), napríklad odpad z maloobchodu a malých prevádzok. Schémy typu “plať, koľko vyhodíš” (PAYT) vychádzajú z poplatkov za objem alebo hmotnosť odpadov a ich obľuba narastá. Schémy PAYT stimulujú obyvateľov, aby znižovali množstvo vyhadzovaného “zvyškového” odpadu, pretože náklady na jeho zber sa zvyšujú s objemom alebo hmotnosťou zneškodňovaných odpadov. Obyvatelia sú tak stimulovaní k účasti na schémach separovaného zberu (keďže poplatky za zber recyklovateľného odpadu sú nižšie alebo žiadne) a tým sa podporuje recyklácia tuhého komunálneho odpadu. Schémy PAYT sú preto najúčinnejšie, keď sa kombinujú s podporou schém separovaného zberu recyklovateľných materiálov. 
Existujú presvedčivé dôkazy, že schémy PAYT predstavujú efektívny prostriedok na redukciu množstva “zvyškového” odpadu produkovaného domácnosťami, aj keď ich účinok na produkciu odpadov nie je až taký istý. Okrem toho, mnohé mestá a obce, ktoré zaviedli do praxe schémy PAYT, znížili aj svoje celkové náklady na odpadové hospodárstvo. 
Zavedenie schém PAYT zvýšilo obavy o možný nárast nelegálnych skládok, keďže niektorí občania hľadajú spôsob, ako sa vyhnúť poplatkom za zneškodňovanie svojho odpadu. Avšak väčšina miest a obcí, ktoré zaviedli schémy PAYT, nezaznamenali veľký nárast nelegálnych skládok. Okrem toho sa tento problém dá zmierniť vhodnými sprievodnými opatreniami. 
Európska komisia financovala v tejto oblasti výskumný projekt, ktorého cieľom je poskytovať komplexnú analýzu stimulov, bariér a potenciálu schém PAYT s cieľom zistiť realizovateľné spôsoby úspešného zavedenia takýchto systémov tými, ktorí majú rozhodovacie právomoci. Tento projekt vytvorí príručku určenú tým, ktorí prijímajú rozhodnutia a inštitúciám, ktoré pracujú na rozvoji stratégií zlepšenia odpadového hospodárstva v mestách a obciach.
Problémom, ktorý je potrebné objasniť, je možná úloha spoločenstva pri podpore takýchto schém. Financovanie hospodárenia s tuhým komunálnym odpadom (TKO) je často politicky citlivou otázkou a miestne podmienky a preferencie sa môžu líšiť. Nevyhnutne tak vznikajú otázky subsidiarity. Rozsah, v akom by bolo možné nariadiť schémy PAYT na úrovni spoločenstva, si preto vyžaduje dôkladnú analýzu a konsenzus všetkých dotknutých strán zahŕňajúcich najmä miestne úrady. 

5.3.5.	Stimulačné systémy

Stimulačné systémy na povzbudenie konečných spotrebiteľov a priemysel v  recyklácii odpadu boli navrhnuté na národnej a regionálnej úrovni a zahŕňajú napríklad programy, ktoré podporujú systémy environmentálneho manažérstva a povzbudzujú k účasti SME alebo kombinácií systémov PAYT so systémami daňových úľav na základe potvrdenia účasti na programoch selektívneho zberu alebo domáceho kompostovania. Iné prístupy sa snažia o rozvoj stimulov pre spotrebiteľov na základe hodnotenia, napríklad prostredníctvom systémov ekologických bodov a environmentálne vhodného správania sa vrátane účasti na recyklačných programoch. Skúsenosti jednotlivých štátov pri navrhovaní stimulov pre obyvateľstvo a podniky na účasť v recyklačnej kampani by mohli profitovať z výmeny informácií a diskusie na európskej úrovni. 
Komisia by uvítala názory členských štátov a zúčastnených strán na výhody výmeny informácií na európskej úrovni v súvislosti s národnými stimulačnými systémami, ktoré by povzbudzovali obyvateľstvo a podniky k účasti na recyklačných programoch. Komisia preto víta informácie od všetkých zúčastnených strán v súvislosti s hodnotením úlohy, ktorú by mohlo spoločenstvo zohrávať pri prispievaní k rozvoju týchto nástrojov. 

5.3.6.	Predpísané nástroje

Dôsledkom zákazu skládkovania je v praxi presmerovanie odpadov na iné techniky nakladania s odpadmi, napríklad spaľovanie, energetické zhodnocovanie a recykláciu. Ktorá operácia nakladania s odpadmi sa použije, bude závisieť od charakteru odpadov a relatívnych nákladov na zostávajúce možnosti nakladania s odpadmi. Tieto zákazy môžu v niektorých prípadoch predstavovať spôsob, ako presunúť náklady na recykláciu alebo zhodnocovanie odpadov na konečného držiteľa. Smernica o skládkovaní už zakazuje skládkovanie pneumatík a čiastočne zakazuje skládkovanie biologicky rozložiteľných odpadov. Niekoľko členských štátov zavádza do praxe ďalšie zákazy skládkovania. Zákaz prijatý na úrovni spoločenstva by mohol byť silným stimulom na recykláciu. Avšak takéto opatrenia je potrebné hodnotiť starostlivo, aby účinok tohto stimulu smeroval k recyklácii a nie k spaľovaniu. Povinné separovanie zdrojov určitých odpadov predstavuje ďalšiu možnú metódu presunu nákladov na recykláciu na konečného držiteľa. Akonáhle sú odpadové materiály separované, zvyčajne je hospodárne recyklovať ich. 
Vítané sú názory na uplatňovanie týchto a všetkých ostatných nástrojov, ktoré by mohli podporovať recykláciu. 

5.4.	Čestné konkurenčné prostredie na recykláciu

Ďalšou významnou úlohou, ktorej čelí odpadová politika spoločenstva, je vytvorenie čestného konkurenčného prostredia na recykláciu v celej EÚ, kde táto recyklácia zaručí vysokú úroveň ochrany životného prostredia a je podporovaná výkonným vnútorným trhom. 
Na dosiahnutie uvedeného cieľa je potrebné prijať v spoločenstve obmedzený počet opatrení na vyplnenie medzery v normách o recyklácii odpadov. Tieto opatrenia musia zaručiť, že pri recyklácii v EÚ (a) nedochádza k žiadnym neprijateľným emisiám do životného prostredia a (b) sa dosiahne úroveň kvality recyklovania.
Tieto ciele  by bolo možné do značnej miery dosiahnuť pomocou nasledujúcich opatrení: 
-	Rozšírenie smernice IPPC na celé odpadové odvetvie: Táto smernica už zahŕňa  obmedzený počet operácií recyklácie odpadov, pre ktoré sa momentálne vyvíjajú referenčné dokumenty najlepších dostupných technológií (BREF). Rozšírenie tejto smernice by iniciovalo proces zdola nahor, ktorým by boli vyvinuté referenčné dokumenty BREF pre všetky operácie odpadového hospodárstva a povolenia pre recyklačné zariadenia by boli aktualizované tým, že tieto orgány by mali povolené zaradiť hodnoty emisných limitov a ostatné potrebné náležitosti povolenia vychádzajúce z najlepších dostupných technológií. Týmto spôsobom by bolo možné priblížiť sa k harmonizácii environmentálnych noriem na úrovni zariadení odpadového hospodárstva. 

-	Stanovenie noriem kvality pre recykláciu v prílohe IIA smernice o odpadoch 75/442/ES, ktoré by dopĺňali súbor technických požiadaviek pre zariadenia prostredníctvom rozšírenia smernice IPPC. Kvalitatívne požiadavky by boli predpokladom na klasifikáciu danej operácie nakladania s odpadmi ako zneškodňovanie alebo zhodnocovanie odpadov. Napríklad proces, ktorý v skutočnosti recykluje len malú časť odpadov, by sa neklasifikoval ako zhodnocovanie. 

Okrem toho obmedzený počet procesov by vyžadoval stanovenie hodnôt emisných limitov v legislatíve EÚ. Podľa definície v článku 18 smernice IPPC by referenčné dokumenty BREF boli vhodné na informovanie o rozhodnutiach týkajúcich sa hodnôt emisných limitov pre zodpovedajúce procesy. V prípadoch, kedy sa vytvára legislatíva pre konkrétne toky odpadov, súčasťou tejto legislatívy by mali byť požiadavky o vhodnom nakladaní s odpadmi. 

Vítané sú pripomienky a návrhy, najmä v súvislosti s tým, či sa má rozšíriť rozsah smernice IPPC a akým spôsobom by sa mali stanoviť kvalitatívne normy pre recyklačné prevádzky v prílohe IIA rámcovej smernice o odpadoch. 

5.5.	Sprievodné opatrenia

Okrem vyššie uvedených možností, ktoré by vytvorili hlavné stavebné bloky stratégie, možno predpokladať množstvo sprievodných opatrení, ktoré spadajú do troch širších kategórií: 
-	zlepšenie legislatívneho rámca;

-	podpora výskumu a vývoja, ako aj predvádzanie a vývoj technológií;

-	opatrenia na podporu dopytu po recyklovaných materiáloch.

5.5.1.	Zlepšenie legislatívneho rámca odpadového hospodárstva

5.5.1.1.	Definície operácií zhodnocovania a zneškodňovania odpadov

Časť 3.2.4 naznačila, že existuje potreba hodnotenia existujúcich definícií operácií zhodnocovania a zneškodňovania odpadov nachádzajúcich sa v prílohách rámcovej smernice o odpadoch (WFD). Tieto definície sú svojim charakterom všeobecné a ponechávajú relatívne veľký priestor na interpretáciu, čo má neželané následky na zhodnocovanie odpadov v spoločenstve. Uvedený príklad by mal pokrývať všetky definície vrátane tých, ktoré sa týkajú predbežného nakladania s odpadmi, rekultivácie, energetického zhodnocovania a recyklácie odpadov. 
Čo sa týka zmeny definície o energetickom zhodnocovaní, Komisia je toho názoru, že ju bude potrebné vykonať v rámci neskorších zmien a doplnkov smernice Rady 75/442/EHS o odpadoch. V tejto fáze a po zohľadnení interpretácie súdu Komisia vyjadruje potrebu akýchkoľvek takýchto návrhov. Komisia tiež zvažuje užitočnosť vývoja spoločných pravidiel uplatňovania článku 7(4) piateho odseku nariadenia o preprave odpadov.
Okrem toho legislatíva spoločenstva neobsahuje všeobecne aplikovateľnú definíciu recyklácie. Rámcová smernica o odpadoch zostáva v tomto bode ticho: definuje zhodnocovanie ako “ľubovoľné operácie uvedené v prílohe II B” tejto smernice. Mnohé z týchto operácií používajú slovo recyklácia, ale recyklácia samotná nie je v smernici definovaná. Preto zostalo na jednotlivých smerniciach, aby definovali význam slova recyklácia. Definície nachádzajúce sa vo vyššie uvedených smerniciach nie sú totožné. Hlavný rozdiel sa týka jasného odkazu na organickú recykláciu v niektorých smerniciach, kým v iných sa nenachádza. 
Aj keď táto situácia doposiaľ neviedla k vzniku zásadných praktických problémov, prípad, ktorý momentálne čaká na vyriešenie pred Európskym súdnym dvorom, naznačuje, že definícia recyklácie môže mať významné praktické dôsledky. Všeobecne použiteľná definícia recyklácie v legislatíve spoločenstva by mohla byť preto užitočná pri podpore právnej istoty a náväznosti medzi rôznymi právnymi úpravami v tejto oblasti. Zdá sa, že logickým miestom, kde by mala byť recyklácia definovaná, bude rámcová smernica o odpadoch, čo by tiež poskytlo možnosť riešiť procesy, ktoré sa objavujú v oblasti organickej recyklácie. 
Komisia už zahájila štúdiu, ktorá by poskytla potrebné technické údaje na vypracovanie možných alternatív na revíziu príloh II A a II B rámcovej smernice o odpadoch vrátane použitia definícií v týchto prílohách s cieľom uviesť kvalitatívne kritériá recyklácie. Štúdia bude prezentovaná v dočasnej forme na pracovnom stretnutí odborníkov z členských štátov a účastníckych organizácií. Toto pracovné stretnutie prediskutuje spôsob, akým by mala tematická stratégia riešiť otázky týkajúce sa definícií operácií zhodnocovania a zneškodňovania odpadov vychádzajúc z nedávnej právnej teórie vyvinutej Európskym súdnym dvorom. Diskusia by mala riešiť aj užitočnosť všeobecne aplikovateľnej definície recyklácie a vývoj spoločných pravidiel uplatňovania článku 7(4) piateho odstavca nariadenia (EHS) 259/93 ako prostriedku na boj proti klamnému zhodnocovaniu odpadov. 
Vítané sú pripomienky a návrhy najmä týkajúce sa užitočnosti vývoja spoločných pravidiel uplatňovania článku 7(4) piateho odstavca nariadenia (EHS) 259/93 ako prostriedku na boj proti klamnému zhodnocovaniu odpadov. 

5.5.1.2.	Definície odpadov

Definícia odpadov nachádzajúca sa v článku 1(a) rámcovej smernice o odpadoch (WFD) tvorí základ odpadovej legislatívy. Táto definícia bola predmetom rozsiahlej diskusie a Európsky súdny dvor poskytol cenný návod na jej interpretáciu. Avšak diskusia o definícii odpadov bude s najväčšou pravdepodobnosťou pokračovať. Okrem toho článok 8(2) 6EAP vyzýva na “vyjasnenie rozdielu medzi tým, čo je a čo nie je odpad”. 
Definícia odpadov je právnou konštrukciou, ktorú bude určite možné zlepšiť, avšak, kritika voči terajšej definícii má často všeobecný charakter. Niekedy sa napríklad tvrdí, že recyklovateľné materiály by mali byť vylúčené z definície, pretože ekonomické náklady na dodržiavanie odpadovej legislatívy a negatívny obraz spojený s výrazom “odpady” bránia vytvoreniu konkurencieschopného recyklačného odvetvia. Tieto obvinenia sú však len zriedkavo podporované hodnotením skutočných ekonomických nákladov na dodržiavanie odpadovej legislatívy. 
Okrem toho náklady na dodržiavanie odpadovej legislatívy je potrebné hodnotiť v porovnaní s výhodami ďalšej kontroly na základe odpadového režimu. Požiadavky na kontrolu predchádzajú zneužitiu, napríklad v prípadoch kontaminácie inak nie nebezpečných a komerčne hodnotných druhotných odpadových materiálov. Súčasná definícia sa zameriava na zabezpečenie vysokej úrovne ochrany životného prostredia, t.j. vychádza z úvahy, že keď sa materiál vyraďuje, možno ho použiť alebo s ním nakladať spôsobom, ktorý by mohol poškodzovať životné prostredie a preto je potrebné považovať ho za odpad. Potenciálne riešenia na zlepšenie definície odpadov by museli zabezpečiť, aby nebol ohrozený cieľ vysokej úrovne ochrany životného prostredia. Najmä ak niektoré toky odpadov mali byť v určitej fáze považované za výrobok, môže ísť len o prípad, keď daný materiál nepreukazuje konkrétne riziká pre životné prostredie, súvisiace s jeho odpadovým charakterom. 
Je pravdepodobné, že vzhľadom na subjektívny charakter koncepcie odpadov, budú všetky zlepšené definície do určitej miery stále nejednoznačné. Jedným zo spôsobov zmiernenia nejednoznačnosti súčasnej definície odpadov by mohlo byť pridanie objektívnych kritérií k všeobecnej definícii, ktoré by určovali, kedy sa daný materiál alebo objekt stáva odpadom. Podobne by bolo možné vyvinúť objektívne kritériá, ktoré by určovali, kedy by sa daný odpad už nemal považovať za odpad, pokiaľ samotný materiál nie je znova vyradený; posledne uvedený prípad môže nastať napríklad vtedy, ak neexistuje trh pre zhodnotené materiály. Prechod medzi tým, čo je a nie je odpad sa spája s definíciou operácií zhodnocovania, ktorým bola venovaná predchádzajúca časť, keďže bod, v ktorom sa operácia zhodnocovania považuje za dokončenú, je jedným z faktorov, ktoré stanovujú, či materiál ešte stále podlieha “vyradeniu”. Takýto prístup však bude potrebné obmedziť na kľúčové výrobky a toky odpadov, aby sa predišlo možnému nahusteniu technických ustanovení definujúcich odpady. 
Vzhľadom na neodmysliteľnú neistotu zakotvenú v definícii odpadov je tiež potrebné čo najviac obmedziť ekonomické náklady v súvislosti s implementáciou odpadovej legislatívy vo všetkých prípadoch, kde je to vhodné z pohľadu ekonomického aj z perspektívy životného prostredia. Obmedzenie ekonomických nákladov možno  dosiahnuť systematickým využívaním možností poskytovaných existujúcim legislatívnym rámcom. Týka sa to najmä možnosti zľaviť z povoľovacej požiadavky predpokladanej v článku 11 rámcovej smernice o odpadoch a v článku 3 smernice o nebezpečných odpadoch. Až doposiaľ Komisia dostala len jedno hlásenie z členských štátov, že tento článok sa používa pre odpady, ktoré nie sú nebezpečné. Čo sa týka uplatňovania výnimiek povolení na zhodnocovanie nebezpečných odpadov, Komisia dostala a schválila len jedno hlásenie. Podobne málo sa používal článok 9 nariadenia o preprave odpadov poskytujúci konkrétny režim, ktorý má za následok výrazné zníženie meškaní dodávok odpadov určených na spracovanie v takzvaných “vopred povolených zariadeniach”. 
Spoločné pravidlá uplatňovania definície odpadov by mohli pomáhať členským štátom pri uplatňovaní definície odpadov prípad od prípadu a zmierňovať všetky trhové deformácie súvisiace s neharmonickým uplatňovaním definície v rôznych členských štátoch. 
Komisia je pripravená viesť rozhovory o definícii odpadov pri zohľadnení skutočnosti, že zmena alebo doplnenie definície odpadov by mohlo mať ďalekosiahle následky a je pravdepodobné, že každá nová definícia by tiež obsahovala určitý stupeň neistoty. Diskusia o kladoch a záporoch súčasnej a alternatívnych definícií by mohla tiež zahŕňať možnosti uľahčenia uplatňovania definície a zníženia nákladov na jej dodržiavanie. Tieto možnosti by mohli zahŕňať (a) vývoj objektívnych kritérií, ktoré by určovali, kedy sa určité výrobky stávajú odpadom alebo kedy je možno zhodnocovanie určitých odpadov považovať za dokončené, (b) systematické uplatňovanie možností vyňatia poskytované súčasným legislatívnym rámcom a (c) vypracovanie spoločných pravidiel uplatňovania tejto definície členskými štátmi systémom od prípadu k prípadu. Napokon všetky návrhy na zlepšenie by mali obsahovať jasný dôkaz toho, že súčasná definícia predstavuje neopodstatnené implementačné náklady alebo má iné nepriaznivé dôsledky a mali by jasne demonštrovať, že vysoká úroveň ochrany životného prostredia je zabezpečená prostredníctvom alternatívneho návrhu. 

5.5.2.	Demonštrácia technológie a zhodnocovanie a zneškodňovanie odpadov.

Technológia je dôležitým faktorom umožňujúcim lepšie hospodárenie s odpadmi. V oblasti recyklácie dokázal pokrok v určitých oblastiach, napríklad v technike automatického triedenia odpadov, znížiť náklady a zvýšiť efektivitu recyklácie určitých tokov odpadov, napríklad zmiešaných plastov. Ďalej sa stále a zásadným spôsobom inovujú recyklačné procesy v určitých odvetviach s ťažšie recyklovateľnými odpadmi, napríklad chemická recyklácia plastov alebo recyklácia pneumatík. Okrem toho tam, kde existujúce recyklačné procesy majú negatívny vplyv na životné prostredie, je potrebné vyvinúť novšie čistejšie procesy, ktoré by ich nahradili. Podobné úsilie na zabezpečenie recyklovateľnosti novo vyprodukovaných odpadov a na vývoj príslušných procesov na ich recykláciu je potrebné pri vývoji nových výrobkov a procesov. Fórum o konkurencieschopnosti recyklačného priemyslu zdôraznilo podporu a presadzovanie niektorých krokov na zhodnocovanie a zneškodňovanie odpadov.  
Pri stanovovaní efektivity recyklačnej schémy sú však vo všeobecnosti oveľa dôležitejšie iné faktory zahŕňajúce jasný legislatívny a ekonomický rámec. Dôležitým prvkom je aj logistika. Napríklad stupeň kompostovateľnosti a recyklovateľnosti určitých frakcií odpadov (papier, plasty, biologicky rozložiteľné odpady) závisí do veľkej miery od ich homogenity a čistoty, ktorú zas ovplyvňuje efektivita systémov separovaného zberu. 
Pri predchádzaní vzniku odpadov sú na významné zníženie množstiev vyprodukovaného odpadu potrebné technológie zamerané na efektívnejšie využitie zdrojov. Nové čisté technológie umožnia vyššiu mieru recyklácie priamo na mieste, čím sa znižuje spotreba vody, chemických látok, energie a ostatných materiálov. Okrem toho vhodné ekonomické stimuly, najmä prostredníctvom cenových signálov, budú intenzívnejšie podnecovať prevádzkovateľov, aby zmenili modely využívania zdrojov, čo by podporilo aj úsilie v zhodnocovaní a zneškodňovaní odpadov. 
Podľa nedávnej práce OECD, ktorú v poslednom desaťročí podporila Komisia, by pri dosahovaní cieľov predchádzania vzniku odpadov a ich zhodnocovaní mohla zohrávať úlohu moderná biotechnológia. Táto technológia by mohla zahŕňať možnosti pre čistejšie výrobky a procesy, čím by sa znížila produkcia odpadov a uľahčila eliminácia odpadov a/alebo ich recyklácia. 
Ďalší výskum v oblasti predchádzania vzniku odpadov a technológií zberu a recyklácie týkajúci sa určitých jasne identifikovaných otázok, napríklad vplyvu odpadového hospodárstva na životné prostredie (doprava, recyklácia, zhodnocovanie a zneškodňovanie odpadov) môže byť užitočný, ale horlivá iniciatíva na podporu výskumu a vývoja v tejto oblasti sa nezdá byť zaručená. Naplno by sa mali využívať existujúce programy, najmä program LIFE-Environment a 6. rámcový program (FP6) výskumu a vývoja. Tieto programy sú zväčša doplnkové, pričom 6. rámcový program sa zameriava na technologický výskum a vývoj a program LIFE podporuje projekty na predvádzanie technológie. Mnohé projekty zaoberajúce sa zberom a recykláciou odpadov boli a v súčasnosti sú financované v rámci programu FP6 a LIFE-Environment. Preto bude dôležité identifikovať témy budúceho výskumu v rámci príslušných tematických priorít FP6 a zabezpečiť, aby pravidlá programu LIFE odrážali priority vývoja recyklačnej stratégie. 

5.5.3.	Opatrenia na strane dopytu

Dopyt po recyklovaných materiáloch ovplyvňujú mnohé faktory počnúc vnímaním spotrebiteľa po špecifikácie výrobkov, pravidlá verejného obstarávania a modelov podnikových nákupov. Vo všeobecnosti klesajúci trend v cenách mnohých primárnych surovín tiež spomalil absorpciu recyklovaných materiálov. Avšak, použitie recyklovaných materiálov je jedným z mnohých faktorov, ktoré majú vplyv na priebeh životného cyklu výrobkov. Návrhy na zavedenie opatrení zo strany dopytu by preto mali vychádzať z perspektívy životného cyklu. Okrem toho mnohé opatrenia uvádzané v tomto odseku sa už analyzujú v kontexte “nástroja”, ktorý poskytla integrovaná výrobková politika (IPP). Komisia preto uprednostňuje pokračujúcu analýzu týchto opatrení v kontexte IPP pred zahájením paralelnej diskusie v súlade s touto tematickou stratégiou. 
Opatrením, ktoré sa často v tejto súvislosti, je požiadavka na minimálny recyklovaný obsah. Zatiaľ čo implementácia tohto opatrenia by bezpochyby stimulovala dopyt, jeho vymáhanie a overovanie by bolo náročné, pretože je často náročné rozlišovať v konečnom výrobku medzi recyklovaným a pôvodným materiálom. Okrem toho vznikajú otázky týkajúce sa kompatibilnosti takýchto požiadaviek s pravidlami WTO, ktoré by mohli zaväzovať krajiny tretieho sveta k používaniu recyklovaných materiálov, aj keď pre ne takéto materiály nebudú ľahko dostupné. Napokon požiadavky na minimálny obsah by obsahovali podrobné a možno zložité legislatívne požiadavky. Proti takýmto požiadavkám pri ich konkrétnom uplatňovaní môžu vystupovať technické dôvody a zákonodarca nemusí mať všetky potrebné informácie, aby posúdil, či je toto riešenie z hľadiska ochrany životného prostredia najefektívnejšie. 
Z uvedeného dôvodu bude vhodnejšie stimulovať dodávateľskú stranu okrem iného aj tým, že sa bude financovať separovaný zber a umožní sa trhovým silám stanoviť, kde možno výsledné materiály použiť čo najefektívnejšie. 

5.5.4	Vzdelávanie a školenia

Kľúčovú úlohu pri implementácii politiky predchádzania vzniku odpadov a ich recyklácie zohrávajú ľudia. Vzdelávanie a školenia sú dôležitými faktormi, ktoré rozhodujú o tom, či ľudia pochopia otázky predchádzania vzniku odpadov a ich recyklácie. Táto komunikácia sa už zaoberala informačnými kampaňami vyvinutými celoštátnymi, miestnymi a regionálnymi úradmi. Avšak, integrácia záujmov životného prostredia vo všeobecnosti a aspekty odpadového hospodárstva vo vzdelávacích a školiacich programoch by boli dôležitými prvkami pri podpore implementácie politiky v oblasti predchádzania vzniku odpadov a recyklácie. 
Komisia by uvítala názory členských štátov a zúčastnených strán na výhody výmeny informácií na európskej úrovni o národných vzdelávacích a školiacich programoch v oblasti predchádzania vzniku odpadov a ich recyklácie. Komisia preto víta vstupné údaje od všetkých zúčastnených strán týkajúce sa hodnotenia úlohy, ktorú by spoločenstvo mohlo zohrávať pri prispievaní k rozvoju týchto iniciatív. 

5.6.	Záver a navrhovaný postup

Táto kapitola analyzovala možné línie postupu pre budúcu tematickú stratégiu predchádzania vzniku odpadov a ich recyklácie, ktoré sú rozdelené do štyroch “stavebných blokov”. V oblasti predchádzania vzniku odpadov sú hlavnými otázkami, ku ktorým Komisia očakáva pripomienky od zúčastnených strán, nasledovné: 
-	identifikácia oblastí, kde možno dosiahnuť ciele predchádzania vzniku odpadov a spôsob hodnotenia dôležitosti možností predchádzania vzniku odpadov;

-	identifikácia opatrení, či už ekonomických alebo iných nástrojov, na dosiahnutie cieľov predchádzania vzniku odpadov a úroveň podpory príslušných zákonodarcov pre takéto opatrenia;

-	či možno opatrenia na podporu predchádzania vzniku odpadov vidieť nezávisle od využívania zdrojov a IPP alebo či posledne menované poskytuje príslušný rámec na dosiahnutie tohto cieľa. 

Odpovede na tieto otázky zväčša predurčujú rozsah použitia rôznych nástrojov. Komisia preto vidí začínajúce konzultácie o tematickej stratégii ako príležitosť na dosiahnutie lepšieho pochopenia potenciálu na pokrok pri predchádzaní vzniku odpadov vrátane pochopenia spôsobu, akým môže IPP prispieť k predchádzaniu vzniku odpadov a hodnoteniu iných nástrojov, ktoré by sa mohli stať neoddeliteľnou súčasťou tematickej stratégie. 

Najdôležitejšia otázka v súvislosti s recykláciou sa týka najlepších nástrojov na poskytovanie vhodných ekonomických stimulov. Ak to nie je možné, bude potrebné zvážiť ďalšie legislatívne opatrenia. Komisia okrem toho nevylučuje obmedzený počet konkrétnych legislatívnych iniciatív na podporu recyklácie tam, kde to bude najefektívnejšie z hľadiska ekonomického, technického a z pohľadu životného prostredia. Takéto iniciatívy môžu dopĺňať existujúcu legislatívu prístupom zameraným na odpadové materiály a nie na opotrebované výrobky. Komisia víta najmä pripomienky týkajúce sa:

-	rozsahu využívania ekonomických nástrojov, vrátane finančných opatrení na dosiahnutie cieľov recyklácie;

-	rozsahu poskytovania väčšej flexibility na dosahovanie cieľov recyklácie čo najefektívnejším spôsobom tam, kde sa uvažuje s legislatívnymi iniciatívami, čo zahŕňa aj možnú úlohu systémov obchodných certifikátov;

-	potenciálu ďalšieho rozvoja princípu zodpovednosti výrobcov, ktorý by  zohľadňoval, že tento princíp sa nehodí pre všetky toky odpadov.

Niekoľko opatrení opísaných v tejto kapitole bude možné zrealizovať len vtedy, ak budú jasne identifikované toky odpadov, materiály alebo opotrebované výrobky, ktorých recyklácia bude znamenať mimoriadny prínos pre životné prostredie. Podrobný zoznam takýchto odpadov nebol doposiaľ zostavený. Momentálne prebiehajúca štúdia sa okrem iného zameriava na identifikáciu možností recyklácie. Avšak na ďalšiu diskusiu a rozpracovanie v procese konzultácií by bolo možné na základe existujúcich štúdií zostaviť v tejto fáze predbežný zoznam kritérií na identifikáciu možných tokov odpadov vyžadujúcich ďalšie opatrenia. Tieto kritériá by zahŕňali množstvá odpadov, mieru rastu, nebezpečnosť, prispenie k vzniku skleníkových plynov, atď.  

6.	ŽIVOTNÉ PROSTREDIE A ZDRAVIE

Očakáva sa, že prínos pre životné prostredie v súvislosti s recykláciou, bude predstavovať prínos aj pre zdravie obyvateľstva. Nedávna štúdia o recyklácii obalov napríklad dokázala, že hlavným prínosom pre životné prostredie v dôsledku recyklácie jedného typu plastových fliaš je, že sa zabráni emisii aerosólov a častíc, z ktorých obe predstavujú dôležitých prispievateľov k ohrozeniu zdravia v dôsledku znečistenia ovzdušia. 
Avšak, podobne ako iné priemyselné činnosti, aj recyklácia vplýva na životné prostredie a zdravie obyvateľstva, napríklad v dôsledku prepravy odpadov počas jeho zberu, emisií do ovzdušia a vôd v dôsledku recyklačných procesov a produkcie reziduálnych odpadov – vo všeobecnosti tej frakcie odpadu, ktorú pri recyklácii nemožno ďalej zhodnocovať a preto sa skládkuje alebo spaľuje. Pri hodnotení prínosu recyklácie je dôležité vidieť čistý prínos, t.j. celkový vplyv, ktorému sa podarilo zabrániť, mínus ďalší vplyv v dôsledku recyklácie, čo môže byť v určitých prípadoch dôležité a môže znamenať potrebu štatutárnych environmentálnych noriem pre proces samotnej recyklácie. To, či recyklácia znamená zásadný prínos pre zdravie obyvateľstva, závisí od množstva faktorov a možno to zistiť len pri hodnotení jednotlivých prípadov. V niektorých prípadoch môže byť prínos pre zdravie okrajový. 
Napokon použitie nebezpečných látok vo výrobkoch, ktoré sa následne recyklujú, napríklad v stavebných výrobkoch (popolčeky, nebezpečný odpad vstrekovaný do cementových pecí, atď.) by mohlo viesť k nahromadeniu nebezpečných látok, napríklad perzistentných organických látok (POP) a ťažkých kovov v životnom prostredí človeka. Je potrebné prehĺbiť súčasné poznatky o týchto javoch. Príslušné zdravotné normy a normy o bezpečnosti výrobkov sú už zavedené v mnohých prípadoch, napríklad v kontexte smernice o stavebných výrobkoch a smernice o materiáloch prichádzajúcich do styku s potravinami. Tieto normy by nemali diskriminovať recyklované materiály, ktoré by mali byť požadované v rovnakej miere ako primárne suroviny. Kvalitatívne predchádzanie vzniku odpadov je v tomto kontexte tiež dôležité, najmä prostredníctvom implementácie budúceho systému REACH (pozri časť 5.2.2.).

7.	ROZŠÍRENIE

Rozšírenie EÚ zvýši rôznorodosť praktík odpadového hospodárstva v spoločenstve, ako aj veľkosť trhu odpadového hospodárstva pričom pristupujúce a kandidátske krajiny sa budú v budúcnosti považovať za dôležitú súčasť tohto trhu. 
Implementácia acquis je kľúčovým stimulom rozvoja novej stratégie a politiky odpadového hospodárstva pristupujúcich a kandidátskych krajín. Domácnosti a podniky budú vo zvýšenej miere triediť svoj odpad a recyklácia sa zvýši u obalov a ostatných tokov odpadov regulovaných legislatívou spoločenstva, ako sú staré vozidlá a odpad z elektrických a elektronických zariadení. V pristupujúcich a kandidátskych krajinách, podobne ako v dnešných členských krajinách, to zas urýchli zmeny kultúry vo všeobecných postojoch voči odpadom a životnému prostrediu. Zatiaľ čo vynárajúce sa nové spotrebné modely pravdepodobne povedú k zvýšeniu terajšej nízkej úrovne produkcie komunálneho odpadu, implementácia acquis bude prínosom pre životné prostredie pristupujúcich a kandidátskych krajín, pretože vplyv na životné prostredie v dôsledku nakladania s odpadmi sa významným spôsobom zníži najmä vďaka implementácii smerníc o spaľovaní a skládkovaní, ako aj smernice IPPC. 
Rozmanitosť environmentálnych požiadaviek uplatňovaných pri recyklačných operáciách sa v spoločenstve tiež zvýši. Obavy členských štátov a kandidátskych krajín z “úmyselného neprijímania noriem” (pozri časť 3.2.4) sa zhmotnili do zmlúv dosiahnutých v prístupových rokovaniach týkajúcich sa množstva dočasných obmedzení pri preprave odpadov do pristupujúcich a kandidátskych krajín. Vytvorenie vyváženého prostredia pre recykláciu podľa predpokladu v tejto komunikácii zabezpečí vhodný rámec na rozvoj recyklačného priemyslu vo všetkých členských štátoch a pristupujúcich a kandidátskych krajinách. 
Vývoj takýchto harmonizovaných environmentálnych požiadaviek na recykláciu zabráni okrem iného vytváraniu rozdielov v politike jednotlivých štátov, ktoré by inak viedli k vzniku oblastí s vysokou alebo nízkou ochranou životného prostredia a s celkovo nižšou ochranou životného prostredia v rámci EÚ. 

8.	MEDZINÁRODNÁ SPOLUPRÁCA V OBLASTI RECYKLÁCIE

Na medzinárodnej úrovni existujú dve hlavné fóra na spoluprácu v oblasti spracovania odpadov a recyklácie:
●	Pracovná skupina zaoberajúca sa predchádzaním vzniku odpadov a recykláciou (WGWPR) rieši v rámci OECD otázky cezhraničnej prepravy odpadov a ich ekonomiky. WGWPR predstavuje aj fórum na výmenu informácií o dobrej praxi. Momentálne táto pracovná skupina pripravuje návrh odporúčania OECD o environmentálne vhodnom odpadovom hospodárstve (ESM). Toto odporúčanie povzbudí členské štáty OECD v rozvoji programov ESM vrátane implementácie niektorých medzinárodne schválených smerníc a rozvoja programov vytvorených na pomoc recyklačným podnikom pri implementácii takzvaných kľúčových prvkov správania, ktorých dôležitou súčasťou sú systémy environmentálneho manažérstva. 

●	Na globálnej úrovni vyvinul Bazilejský dohovor množstvo pravidiel pre environmentálne vhodné odpadové hospodárenie s mnohými odpadmi a vyvíja ďalšie takéto pravidlá. Okrem toho tento dohovor vyvinul strategický plán, ktorého implementácia bude zahŕňať projekty spolupráce zamerané na pomoc rozvojovým krajinám pri implementácii environmentálne vhodného odpadového hospodárstva.

9.	ŠIRŠIE HODNOTENIE VPLYVU

5.6.2002 Komisia publikovala komunikáciu z Komisie o hodnotení vplyvu na životné prostredie, ktorá zavádza nový proces hodnotenia vplyvu. Tento proces sa zameriava na zlepšenie kvality návrhov Komisie a zlepšenie a zjednodušenie legislatívneho prostredia. 
Tematická stratégia predchádzania vzniku odpadov a ich recyklácie bude predmetom širšieho hodnotenia vplyvu. 
V rámci konzultácií o tejto komunikácii budú mať zúčastnené strany možnosť oznámiť písomne svoje postoje a záujem o súvisiace environmentálne, ekonomické, finančné a sociálne aspekty. Komisia víta najmä pripomienky zainteresovaných strán k vybraným možnostiam politiky navrhovanej v 5. kapitole tejto komunikácie. 

10.	BUDÚCI VÝVOJ STRATÉGIE

Táto komunikácia opisuje strategické možnosti vývoja politiky spoločenstva vo vzťahu k predchádzaniu vzniku odpadov a ich recyklácii. Komunikácia vychádza z momentálne dosiahnutých úspechov a usiluje sa o identifikáciu krokov, ktoré by finančne efektívnym a flexibilným spôsobom maximalizovali prínos pre životné prostredie.
Komisia v r. 2004 navrhne na základe analýz rozvíjaných v tejto komunikácii a výsledku konzultácií komplexnú tematickú stratégiu spoločenstva v predchádzaní vzniku odpadov a ich recyklácii. Niektoré opatrenia, ktorými sa táto komunikácia zaoberá, sa môžu vzhľadom na ich prepojenie na opatrenia inej politiky realizovať ešte pred prijatím úplnej stratégie. 
Tento dokument je potrebné vidieť ako východisko konzultačného procesu, ktorý bude pokračovať, kým Komisia neprijme návrhy na celkový rámec tematickej stratégie a jednotlivé opatrenia, prostredníctvom ktorých sa bude tento rámec implementovať. Jeho cieľom je zahájiť diskusiu medzi inštitúciami spoločenstva a všetkými zainteresovanými zúčastnenými stranami v súvislosti s budúcou orientáciou politiky v týchto oblastiach.  
Vítané sú pripomienky zúčastnených strán k tejto komunikácii, najmä v súvislosti so stavebnými blokmi uvedenými v 5. kapitole, ako aj všeobecnejšie pripomienky alebo návrhy týkajúce sa otázok predchádzania vzniku odpadov a ich recyklácie. Pripomienky možno zasielať na nasledujúcu adresu, najlepšie elektronickou poštou vo všeobecne používanom formáte (MS Word, Adobe Acrobat PDF, HTML, atď.) do 30.11.2003:

p. Marianne Klingbeil
Európska Komisia
DG Environment (BU-5 5/167)		Fax:	+32 (0)2 299.42.7

B-1049 Brusel			adresa elektronickej pošty: env-waste-strategy@cec.eu.int

Príloha I: 	Odpadová legislatíva spoločenstva

Úvod

Odpadovú legislatívu spoločenstva možno rozdeliť do troch hlavných kategórií:

-	horizontálna legislatíva;

-	legislatíva operácií odpadového hospodárstva;

-	legislatíva konkrétnych tokoch odpadov.

Každá kategória zohráva konkrétnu úlohu: horizontálna legislatíva vytvára celkový rámec odpadového hospodárstva, vrátane definícií a všeobecných princípov. Cieľom horizontálnej legislatívy je zostaviť celkové požiadavky, ktoré by sa uplatňovali na všetky operácie odpadového hospodárstva, napríklad povoľovanie zariadení na nakladanie s odpadmi a poskytovala by “spoločný slovník” umožňujúci jednotnú implementáciu odpadovej legislatívy v celom spoločenstve. Avšak vzhľadom na svoj veľmi všeobecný charakter nemôže horizontálna legislatíva zohľadňovať špecifickosť všetkých operácií odpadového hospodárstva a ani všetky odpadové materiály, preto ju dopĺňa podrobnejšia legislatíva v dvoch oblastiach:

1.	legislatíva týkajúca sa operácií nakladania s odpadmi vrátane ich zneškodňovania, napríklad smernice o skládkovaní a spaľovaní odpadov;

2.	legislatíva určená na reguláciu hospodárenia s konkrétnymi tokmi odpadov. Táto legislatíva bola motivovaná jednou alebo viacerými nasledujúcimi úvahami:

- narastajúci objem alebo zložitosť niektorých tokov odpadov, napríklad obalov, starých vozidiel a odpadu z elektrických a elektronických zariadení;

- potreba podrobiť tieto toky odpadov špecifickým kontrolám s ohľadom na ich nebezpečnosť, napríklad niektoré typy batérií, polychlórové bifenyly (PCB);

- skutočnosť, že nekontrolované použitie týchto tokov odpadov môže mať škodlivé účinky na zdravie obyvateľstva a životné prostredie, napríklad nekontrolovaná aplikácia čistiarenskych kalov na poľnohospodársku pôdu. 

V niekoľkých prípadoch je odpadová legislatíva spoločenstva čiastočne motivovaná potrebou zabezpečiť efektívne fungovanie vnútorného trhu, keďže rôzne požiadavky prijaté na úrovni jednotlivých štátov by mohli viesť k obchodným bariéram alebo deformácii konkurencie. Ide napríklad o požiadavky týkajúce sa výrobkov, napríklad obmedzenie obsahu nebezpečných látok v niektorých výrobkoch (ortuti v batériách) a recyklačné ciele pre niektoré opotrebované výrobky (obaly).

Táto príloha opisuje hlavné ustanovenia každej kategórie odpadovej legislatívy ES. Cieľom nie je komplexnosť ale skôr poskytovanie prehľadu o hlavných prvkoch. 
Horizontálna legislatíva

Horizontálna legislatíva vytvára celkový rámec odpadového hospodárstva. Smernica Rady 75/442/EHS z 15.7.1975 o odpadoch (“rámcová smernica o odpadoch” alebo WFD) zahŕňa hlavné definície a princípy týkajúce sa odpadového hospodárstva. Táto smernica bola komplexne revidovaná v r. 1991 a opäť v r. 1996 s cieľom aktualizovať operácie zhodnocovania a zneškodňovania odpadov uvedené v prílohách II A a II B.

Rámcová smernica o odpadoch (WFD) v zásade vyžaduje, aby členské štáty dali prioritu predchádzaniu vzniku odpadov a podporili opätovné použitie a zhodnocovanie odpadov. Členské štáty musia tiež zabezpečiť zhodnocovanie a zneškodňovanie odpadov spôsobom, ktorý by neohrozoval zdravie obyvateľstva a pri ktorom by sa nevyužívali procesy alebo metódy poškodzujúce životné prostredie. Táto smernica tiež vyžaduje, aby členské štáty vypracovali plány odpadového hospodárstva a aby vytvorili systém autorizácie zariadení odpadového hospodárstva. Rámcová smernica o odpadoch definuje odpady ako “akúkoľvek látku alebo objekt v kategóriách uvedených v prílohe I, ktoré držiteľ vyraďuje alebo má v úmysle vyradiť alebo sa ich vyradenie požaduje.” Príloha I rámcovej smernice o odpadoch (WFD) uvádza 16 kategórií odpadov.

Smernica Rady č. 91/689/EHS z 12.12.1991 o nebezpečných odpadoch, v znení zmien a doplnkov dopĺňa rámcovú smernicu o nebezpečných odpadoch. Príloha III tejto smernice uvádza 14 vlastností odpadov, na základe ktorých sa odpady podľa tejto smernice stávajú nebezpečnými. Smernica tiež obsahuje zásadné požiadavky napríklad v oblasti povoľovania zariadení na nakladanie s nebezpečnými odpadmi. Vo všeobecnosti smernica o nebezpečných odpadoch zásadným spôsobom nezvyšuje najdôležitejšie požiadavky rámcovej smernice o odpadoch týkajúce sa povoľovania a registrácie zariadení odpadového hospodárstva. Obsahuje však ďalšie požiadavky týkajúce sa napríklad obmedzení miešania nebezpečných odpadov, vedenia evidencie a prepravy odpadov v jednotlivých štátoch, pri ktorej sa vyžaduje sprievodný prepravný formulár. 

Rámcová smernica o odpadoch a smernica o nebezpečných odpadoch tvoria podklad na zostavenie zoznamu odpadov a nebezpečných odpadov, ktorý sa používa napríklad na účely povoľovacích požiadaviek rámcovej smernice o odpadoch.

Spoločenstvo tiež prijalo legislatívu týkajúcu sa cezhraničnej prepravy odpadov. Hlavným legislatívnym nástrojom v tejto oblasti je nariadenie Rady (EHS) č. 259/93 z 1.2.1993 o dohľade a kontrole prepravy odpadov prichádzajúcich, odchádzajúcich a prepravovaných v rámci Európskeho spoločenstva, v znení zmien a doplnkov. Toto nariadenie implementuje medzinárodné povinnosti spoločenstva vyplývajúce z Bazilejského dohovoru a rozhodnutia OECD týkajúce sa prepravy odpadov. Uvedené nariadenie obsahuje medzinárodne schválený princíp environmentálne vhodného nakladania s odpadmi (ESM) a zakazuje prepravu nebezpečných odpadov z krajín EÚ do krajín, ktoré nie sú členmi OECD. Ďalej  stanovuje postupy a požiadavky týkajúce sa cezhraničnej prepravy všetkých odpadov určených na zhodnotenie alebo zneškodnenie. Požiadavky na prepravu v rámci EÚ vychádzajú v zásade z uplatňovania princípov blízkosti a sebestačnosti pre odpady určené na zneškodnenie, pričom pre odpady určené na zhodnotenie sa uplatňuje liberálnejší režim. 

Bazilejský dohovor, rozhodnutie OECD a nariadenie o preprave odpadov tvoria podklady pre druhý systém zoznamov odpadov, ktoré sa používajú na dohľad a kontrolu ich cezhraničnej prepravy. 
Operácie nakladania s odpadmi
Druhá kategória legislatívneho rámca o odpadoch sa týka operácií nakladania s odpadmi vrátane ich zneškodňovania. Smernica 1999/31/ES z 26.4.1999 o skládkovaní odpadov (“smernica o skládkach”) stanovuje množstvo administratívnych požiadaviek vrátane povoľovacích podmienok, technických požiadaviek a environmentálnych noriem uplatňujúcich sa na skládky, na ktorých sa prijímajú rôzne kategórie odpadov (inertné odpady, odpady, ktoré nie sú nebezpečné, ako aj nebezpečné odpady). Okrem toho smernica obsahuje množstvo cieľov týkajúcich sa redukcie biologicky rozložiteľných odpadov ukladaných na skládkach a zákazy skládkovania určitých typov odpadov, napríklad tekutých odpadov, infekčných odpadov a väčšiny pneumatík. Členské štáty sú povinné definovať stratégiu na dosiahnutie týchto cieľov najneskôr do 16.7.2003. Smernica o skládkach tiež vyžaduje započítanie všetkých nákladov súvisiacich so zriadením, prevádzkou a zatvorením skládky do ceny účtovanej prevádzkovateľom. 

Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/76/ES zo 4.12.2000 o spaľovaní odpadov (“smernica o spaľovaní”) nahrádza tri staršie smernice a zjednocuje tak legislatívne požiadavky spoločenstva týkajúce sa spaľovania nebezpečných odpadov aj odpadov, ktoré nie sú nebezpečné. Táto smernica stanovuje povoľovacie podmienky pre spaľovne odpadov aj za neštandardných prevádzkových podmienok ako aj hraničné hodnoty napríklad emisií do ovzdušia a vypúšťania do vody. Smernica ďalej obsahuje požiadavky na dodávku a prijímanie odpadov a na hospodárenie s rezíduami spaľovania vrátane požiadavky, kedy je vhodné tieto rezíduá recyklovať. Napokon   obsahuje požiadavky na kontrolu, monitoring a meranie. 

Okrem toho množstvo operácií nakladania s odpadmi spadá do rozsahu smernice Rady č. 96/61/ES z 24.9.1996 o integrovanej prevencii a kontrole znečistenia (“smernica IPPC). Ide zväčša o operácie zhodnocovania nebezpečných odpadov, spaľovanie odpadov s energetickým zhodnocovaním alebo bez a niektoré operácie zneškodňovania odpadov vrátane ich skládkovania.

Ako súčasť implementácie smernice IPPC Komisia vyvíja množstvo referenčných dokumentov najlepších dostupných technológií (Best Available Technique Reference/BREF). V praxi musia povolenia vydávané zariadeniam na nakladanie s odpadmi spadajúcimi do rozsahu smernice IPPC vychádzať z najlepších dostupných technológií (Best Available Techniques/BAT) podľa opisu v príslušnom dokumente BREF (alebo iných uznávaných publikáciách), aj keď príslušné orgány môžu do určitej miery zľaviť z BAT vzhľadom na miestne podmienky. Jeden dokument BREF sa bude zaoberať hlavne zhodnocovaním nebezpečných odpadov, prípravou na energetické zhodnocovanie a zneškodňovanie odpadov, kým iný dokument BREF bude venovaný spaľovaniu odpadov. 

Všeobecným pravidlom zostáva, že zhodnocovanie a najmä recyklácia odpadov, ktoré nie sú nebezpečné, ako aj mnohých typov nebezpečných odpadov a súvisiace prípravné operácie nie sú zahrnuté do rozsahu smernice IPPC a dokumenty BREF sa preto nimi nebudú zaoberať. Aj keď niektorými z týchto operácií, napríklad použitím recyklovaného papiera pri výrobe papiera alebo kovového šrotu pri výrobe kovov, sa zaoberajú iné dokumenty BREF, trendom zostáva, že aspektmi týkajúcimi sa odpadov sa tieto dokumenty zaoberajú len čiastočne alebo v obmedzenej miere.
 
Smernica IPPC uvádza medzi základnými povinnosťami prevádzkovateľa predchádzanie vzniku odpadov v súlade so smernicou Rady č. 75/442/EHS z 15.7.1975 o odpadoch. Okrem toho sa pri stanovovaní najlepších dostupných technológií (Best Available Techniques/BAT) v súlade so smernicou IPPC medzi úvahami, ktoré je potrebné mať na pamäti, uvádza použitie nízkoodpadových technológií a menej nebezpečných látok, čo bude predstavovať dôležitý nástroj na podporu predchádzania vzniku odpadov v priemyselnom odvetví, aj keď zatiaľ vzhľadom na rané štádium implementácie tejto smernice nie je možné odhadnúť význam tohto vplyvu.
 
Smernica o skládkovaní, smernica o spaľovaní a smernica IPPC sa v súčasnosti nachádzajú v rôznych fázach implementácie. Všetky tri smernice rozlišujú medzi “existujúcimi” a “novými” zariadeniami. Existujúcim zariadeniam sa vo všeobecnosti udeľuje prechodné obdobie na implementáciu požiadaviek príslušnej smernice, kým nové zariadenia musia okamžite spĺňať príslušné podmienky platnej smernice. Na účely smernice o skládkovaní sa napríklad všetky skládky, ktoré sú  v prevádzke alebo ktoré dostali povolenie do 16.7.2001, považujú za “existujúce” skládky, kým všetky skládky, ktoré dostali povolenie po tomto dátume sa považujú za nové. Existujúce skládky odpadov, ktoré nie sú nebezpečné, musia do 16.7.2009 dosiahnuť súlad s požiadavkami smernice o skládkovaní. Podobne aj smernica o spaľovaní predpokladá prechodné obdobie pre existujúce spaľovne do 28.12.2005, kým smernica IPPC udeľuje prechodné obdobie pre existujúce zariadenia do 30.10.2007.
Špecifické toky odpadov
Vyčerpávajúci zoznam a opis všetkých legislatívnych nástrojov spoločenstva zaoberajúcich sa konkrétnymi tokmi odpadov by presahoval rámec tohto dokumentu, aj keď mnohé z týchto nástrojov predstavujú prinajmenšom potenciálny vplyv na recyklačné činnosti. Legislatívny nástroj týkajúci sa niektorého z bodov preberaných v tomto dokumente sa bude preberať v príslušnej kapitole. Preto sa táto časť obmedzuje na najdôležitejšie legislatívne nástroje a zameriava sa na tie ich ustanovenia, ktoré majú priamy vplyv na recykláciu. 

Smernica Európskeho parlamentu a Rady č. 94/62/ES z 20.12.1994 o obaloch a odpadoch z obalov je asi najznámejšou smernicou týkajúcou sa konkrétneho toku odpadu a existuje pre ňu určite najviac praktických skúseností. Smernica stanovuje kvantitatívne ciele pre zhodnocovanie a recykláciu rôznych obalových materiálov.  Tieto ciele sa v súčasnosti vzhľadom na ich podstatný nárast revidujú. Komisia iniciovala túto revíziu opierajúc sa o štúdie environmentálnych a ekonomických nákladov a výnosov recyklácie, ktoré sa zameriavali na identifikáciu optimálneho stupňa recyklácie. Uvedené skutočnosti viedli k tomu, že Komisia navrhla diferencované recyklačné ciele pre každý materiál, ktorým sa smernica zaoberá, pri zohľadnení rôznych environmentálnych a ekonomických nákladov/výnosov každého materiálu. 

Členské štáty v súčasnosti implementujú smernicu 2000/53/ES Európskeho parlamentu a Rady z 18.9.2000 o starých vozidlách (“smernica ELV”). Táto smernica tiež zahŕňa množstvo recyklačných cieľov. Článok 7(2)(a) uvádza ako cieľ “opätovného použitia a zhodnotenia” úroveň 85% a ako cieľ “opätovného použitia a recyklácie” úroveň 80%, pričom oba ciele by sa mali dosiahnuť do 1.1.2006. Článok 7(2)(b) uvádza, že tieto ciele bude do 1.1.2015 potrebné zvýšiť na úroveň 95% pre opätovné použitie a zhodnotenie a na úroveň 85% pre opätovné použitie a recykláciu. Táto smernica je prvou v legislatíve spoločenstva, ktorá zavádza povinnú zodpovednosť výrobcov. 

Smernica o odpade z elektrických a elektronických zariadení (OEEZ) prijatá v januári 2003 obsahuje množstvo cieľov týkajúcich sa spracovania odpadu z elektrických a elektronických zariadení opísaných v článku 6. Tieto ciele je potrebné splniť do 31.12.2006. Recyklačné ciele pohybujúce sa v rozsahu 50 až 80% v závislosti od typu výrobku a stupňa zhodnotenia sú tiež stanovené pre rôzne typy výrobkov. Táto smernica tiež zavádza povinnú zodpovednosť výrobcov.
 
Smernica Rady č. 75/439/ES zo 16.6.1975 o zneškodňovaní odpadových olejov v znení zmien a doplnkov smernice č. 87/101/EHS obsahuje požiadavku, aby tam, kde to umožňujú technické, hospodárske a organizačné obmedzenia, členské štáty prijali opatrenia na prioritné spracovanie odpadových olejov regeneráciou.

Legislatíva spoločenstva, ktorá upravuje nakladanie s opotrebovanými výrobkami (EOL) a tokmi odpadov, sa tiež zaoberala predchádzaním vzniku odpadov. Smernica 94/62/ES o obaloch a odpadoch z obalov je jedným z málo početných legislatívnych nástrojov spoločenstva, ktoré sa explicitne zaoberajú kvantitatívnym predchádzaním vzniku odpadov. Jedna zo zásadných požiadaviek nachádzajúcich sa v tejto smernici uvádza, že “obaly sa majú vyrábať tak, aby sa ich objem a hmotnosť obmedzovali na minimálne adekvátne množstvo pri dodržaní úrovne bezpečnosti, hygieny a prijateľnosti potrebnej pre zabalený výrobok a pre spotrebiteľa.”

Kvalitatívne predchádzanie vzniku odpadov je dôležitým cieľom mnohých smerníc o opotrebovaných výrobkoch (EOL), zahŕňajúcich aj smernicu 91/157/ES o batériách a akumulátoroch obsahujúcich niektoré nebezpečné látky, smernicu č. 2000/53/ES o starých vozidlách a smernicu o obmedzení niektorých nebezpečných látok (RoHS) v elektrických a elektronických zariadeniach. Pôsobnosť týchto smerníc sa neobmedzuje len na samotné opotrebované výrobky, pretože obmedzenie používania nebezpečných látok v príslušných výrobkoch povedie aj k produkcii menej nebezpečných výrobných odpadov. 

Príloha II: 	Trendy v produkcii odpadov a odpadovom hospodárstve
Celkové hodnotenie

Cieľom tejto prílohy je opísať aktuálny stav našich poznatkov o úrovniach vzniku odpadov a trendoch v EÚ a jej členských štátoch. Dostupné údaje sú zhrnuté pre celkovú produkciu odpadov a pre hlavné toky odpadov. 

Každá diskusia o trendoch v produkcii odpadov a odpadovom hospodárstve musí zohľadňovať nedostatky, ktoré charakterizujú štatistiku v tejto oblasti. V danom kontexte je potrebné rozlišovať medzi štatistikami opisujúcimi situáciu v jednotlivých štátoch a celkovú situáciu v EÚ.
 
Väčšina členských štátov EÚ zhromažďuje štatistiky o produkcii odpadov. Niektoré členské štáty zhromaždili komplexné štatistiky za určité obdobie. V Dánsku bol systém ISAG (Informačný systém pre odpad a recykláciu) implementovaný v r. 1993 ako prvý. Ôsma správa obsahujúca údaje na rok 2000 spolu s odhadom produkcie odpadov a odpadového hospodárstva do r. 2020 bola publikovaná v r. 2002.

Ostatné členské štáty sa v posledných rokoch výrazným spôsobom usilovali zlepšiť kvalitu svojich štatistík. Napríklad Spojené kráľovstvo zahájilo v r. 1999 svoj prvý celoštátny prieskum produkcie odpadov, ktorý poskytol prvé spoľahlivé hodnotenie odpadu vyprodukovaného v priemysle a obchode na jeho území. Tento prieskum je doplnený pravidelnými prieskumami hospodárenia s komunálnym odpadom. Podobne Miléniová správa publikovaná Írskou agentúrou ochrany životného prostredia (EPA) uvádza, že “teraz vieme o odpadovom hospodárstve v Írsku oveľa viac, než sme vedeli v r. 1996. Nedostatok spoľahlivých, úplných a aktuálnych údajov o odpadoch bol v tom čase zistený ako kľúčový problém. EPA odvtedy vykonala dva komplexné prieskumy s informáciami na štátnej úrovni na roky 1995 a 1998, čím sa z veľkej časti vyriešil nedostatok informácií o odpadoch.”

Napriek zlepšeniu situácie je kvalita a rozsah údajov dostupných na štátnej úrovni rôzna a pripúšťa sa, že ešte existuje značný priestor na zlepšenie. Okrem toho sa údaje  často uvádzajú so značným časovým oneskorením. Napríklad najnovšie údaje uvedené v poslednom prehľade environmentálnych štatistík pre Nemecko sú na rok 1998.

Dobre známe sú mnohé nedostatky štatistických údajov v spoločenstve vrátane ich neúplnosti a nedostatočnej harmonizácie. Napríklad správa publikovaná Európskou environmentálneou agentúrou (EEA) v r. 1999 uvádza, že “podrobná analýza vývoja v produkcii odpadov, odpadovom hospodárstve a minimalizácii odpadov je obmedzená nedostatkom porovnateľných definícií a štatistických informácií z celej Európy. Aj v oblasti komunálneho odpadu a odpadu z domácností, ktorý sa normálne považuje za oblasť s dobrou štatistikou, prevláda zmätok.” Najnovšia správa o hodnotení životného prostredia vydaná Európskou environmentálnou agentúrou (EEA) tiež uvádza, že “obmedzenia údajov bránia komplexnému hodnoteniu väčšiny tokov odpadov v Európe.” Nedávna publikácia z OECD podobne uvádza, že “dostupné údaje o produkcii odpadov a odpadovom hospodárstve sú obmedzené.” Nedostatok harmonizovaných štatistík v oblasti odpadového hospodárstva bol zdôraznený aj v nedávnej správe Komisie o “otvorenom zozname” hlavných indikátorov životného prostredia, ktorej dostupné údaje o miere recyklácie pre rôzne materiály sú neúplné alebo nedostatočne aktuálne.

Nariadenie o štatistike odpadov je určené na vyplnenie medzier v našich poznatkoch o produkcii odpadov a bude poskytovať legislatívny základ na zhromažďovanie úplných štatistických údajov o produkcii odpadov a nakladaní s odpadmi v spoločenstve. V päťročnom štatistickom programe Komisie sa implementácia tohto nariadenia považuje za prioritnú úlohu v rámci Európskeho štatistického systému. 

Toto nariadenie zahŕňa tri technické prílohy, v ktorých sa opisuje zhromažďovanie údajov. Príloha o produkcii odpadov bude poskytovať tabuľku o produkcii odpadov pre približne 40 rôznych kategórií/skupín odpadov. Údaje sa budú pomocou klasifikácie NACE rozdeľovať podľa pôvodu odpadov z domácností a podľa približne 20 hospodárskych činností. Príloha o nakladaní s odpadmi bude poskytovať tabuľky o nakladaní s odpadmi pre každú kategóriu odpadu a metódu nakladania hlavných metód nakladania s odpadmi. Tretia príloha bude zahŕňať prevodnú tabuľku medzi európskym zoznamom odpadov vytvoreným rozhodnutím Komisie 2000/532/ES a štatistickou klasifikáciou odpadov. 

Za predpokladu plného uplatňovania bude toto nariadenie poskytovať komplexný obraz o produkcii odpadov a nakladaní s nimi pre celé hospodárstvo spoločenstva. Údaje sa budú zhromažďovať každý druhý rok a začne sa s referenčným rokom 2004. Prvý štatistický súbor bude Komisii k dispozícii v r. 2006.

Následne budú uspokojivé poznatky o úrovniach produkcie odpadov v EÚ dostupné najskôr v r. 2006. Trendy však nemožno odhadovať na základe údajov za jeden rok, preto prvé hodnotenie trendov v produkcii odpadov v EÚ bude možné až v r. 2008, kedy bude k dispozícii druhý štatistický súbor zhromaždený v súlade s týmto nariadením. 

Vzhľadom na vyššie uvedené obmedzenia je potrebná opatrnosť pri práci s existujúcimi štatistikami o produkcii odpadov, najmä pri analýze vývoja v EÚ. Existujúce štatistiky možno použiť nanajvýš na posúdenie trendov celkovej produkcie odpadov. Napriek týmto štatistickým obmedzeniam prakticky niet pochýb, že množstvo odpadov vyprodukovaných v spoločenstve sa za posledné desaťročia vo významnej miere zvýšilo. 

Tento trend sa odráža v celoštátnych štatistikách produkcie odpadov mnohých členských štátov EÚ. Nasleduje niekoľko príkladov:

-	odhaduje sa, že produkcia odpadov sa v Dánsku zvýšila v období rokov 1994 až 2000 o 17%;

-	Írska agentúra ochrany životného prostredia (EPA) uvádza, že v Írsku bolo v r. 2000 vyprodukovaných takmer 2,3 miliónov ton odpadov z domácností a obchodných prevádzok, čo predstavuje nárast o viac než šesťdesiat percent za päť rokov v produkcii “odpadov z domácností a obchodných prevádzok;”

-	celková produkcia odpadov v Holandsku sa zvýšila z 50 180 ton v r. 1990 na 58 750 ton v r. 2000, čo predstavuje nárast o 17%. Celková produkcia odpadov sa v Holandsku zvýšila od r. 1980 do r. 2001 o 25%;

Podobné trendy boli pozorované v ostatných priemyselných krajinách. Napríklad v Nórsku sa produkcia odpadov v rokoch 1996 až 2000 zvýšila o 13%.

Celkový trend v krajinách Strednej a Východnej Európy (CEEC) počas deväťdesiatych rokov minulého storočia naznačuje zníženie celkovej produkcie odpadov hlavne vďaka hospodárskej reštrukturalizácii, ktorá sprevádzala prechod na trhové hospodárstvo vrátane vyraďovania zastaralej priemyselnej kapacity. Výsledkom je, že “priemerné množstvo vyprodukovaného odpadu v krajinách Strednej a Východnej Európy na osobu sa znížilo z 8,7 ton v r. 1995 na 5,2 ton v r. 1999, čo je pokles o približne 40%.” Rýchly hospodársky rast v budúcnosti však bude pravdepodobne znamenať návrat k zvýšenej produkcii odpadov.

Odhady vypočítané pre jednotlivé členské štáty EÚ tiež preukazujú u niekoľkých z nich podstatný nárast produkcie odpadov v budúcnosti. Napríklad Dánska agentúra ochrany životného prostredia odhaduje, že celková produkcia odpadov v Dánsku sa zvýši v rokoch 2000 až 2020 približne o 27%.
Hlavné toky odpadov
Je všeobecne známe, že päť hlavných tokov odpadov tvorí prevažnú väčšinu ich produkcie.  Tieto toky odpadov zahŕňajú výrobný odpad, banský a ťažobný odpad (MQW), stavebný a demolačný odpad (C&DW) a tuhý komunálny odpad (TKO). Odhaduje sa, že poľnohospodársky a lesnícky odpad predstavuje jeden z najrozsiahlejších tokov odpadu, aj keď o jeho objeme a zložení je k dispozícii málo informácií. Uvedené toky odpadov spolu predstavujú približne 90% odpadov vyprodukovaných v EÚ.

Dostupnosť štatistík o týchto tokoch odpadov je nedostatočná. Aj keď Európska environmentálna agentúra (EEA) nedávno zaznamenala určitý pokrok smerom k oddeleniu produkcie odpadov od hospodárskeho rastu, určitý počet dôležitých tokov odpadov sa naďalej zvyšuje. Hospodársky rast, sociálno-demografické modely a spotrebné modely stimulujú zvyšovanie produkcie odpadov. OECD predpokladá v budúcnosti významný nárast hlavných tokov odpadov vrátane tuhého komunálneho odpadu (TKO), stavebného a demolačného odpadu (C&DW) a priemyselného odpadu. 

Tuhému komunálnemu odpadu (TKO) sa často venuje najväčšia pozornosť zo strany politikov čiastočne vďaka skutočnosti, že za zber a nakladanie s tuhým komunálnym odpadom (TKO) vo všeobecnosti zodpovedajú verejné orgány. Avšak tuhý komunálny odpad nie je z hľadiska životného prostredia ani najrozsiahlejším ani najproblematickejším tokom odpadu. Napríklad len malá časť odpadov z domácnosti (podstatná časť tuhého komunálneho odpadu) je nebezpečná a táto nebezpečná časť zatiaľ predstavuje približne 1% z celkového množstva nebezpečných odpadov. EEA odhaduje, že tuhý komunálny odpad predstavuje približne jednu šestinu celkového odpadu vyprodukovaného v EÚ. Produkcia tuhého komunálneho odpadu v EÚ sa momentálne odhaduje na priemerne 550 kg na osobu. Organizácia pre hospodársku spoluprácu a rozvoj (OECD) odhaduje, že produkcia tuhého komunálneho odpadu v regióne OECD sa zvýši v období rokov 1995 až 2020 o 43%, pričom na konci tohto obdobia dosiahne jeho produkcia 640 kg na osobu.

Priemyselný odpad predstavuje odpad vyprodukovaný vo výrobnom priemysle - odvetví D klasifikácie hospodárskych činností NACE. Harmonizované údaje o produkcii odpadov v tomto odvetví sú neúplné a hodnotenie úrovní a trendov produkcie odpadov v tomto odvetví s výnimkou vysokých úrovní hromadenia je veľmi problematické. Agentúra Eurostat si napríklad všíma, že údaje pre priemyselný odpad “zahŕňajú odhady a neoverené a čiastočné údaje vychádzajúce z rôznych definícií odvetví alebo rozsahu, ktoré sa môžu z roka na rok líšiť.” Dostupné údaje uvádzajú, že výrobný priemysel prispieva jednou pätinou až jednou štvrtinou k celkovej produkcii odpadov. V podkladoch pripravených pre OECD sa uvádza odhad, že tento typ odpadov bude narastať rýchlejšie než celková produkcia odpadov a preto bude predstavovať mierne vyšší podiel celkovej tvorby odpadu v r. 2020 (24%) než predstavoval v r. 1997 (22%).

Banský a ťažobný odpad predstavuje podľa údajov OECD a EEA jednu šestinu až jednu tretinu celkovej produkcie odpadov. Avšak podobne, ako v iných odvetviach, sa podiel tohto odvetvia v rôznych členských štátoch EÚ líši napríklad aj v závislosti od dôležitosti a typu banských činností. Zdá sa, že tento tok odpadu je relatívne dôležitejší v pristupujúcich krajinách než v krajinách, ktoré už sú členmi EÚ. 

Stavebný a demolačný odpad (C&DW) zahŕňa široký rozsah materiálov. Celkové množstvo stavebného a demolačného odpadu (C&DW) na osobu sa v rôznych krajinách líši, zrejme v závislosti od odlišných hospodárskych a kultúrnych aspektov, ako aj rôznych existujúcich definícií. Podľa Symondsa dosiahla produkcia stavebného a demolačného odpadu v EÚ približne 180 miliónov ton ročne a päť členských štátov dosiahlo až 80% celkového množstva stavebného a demolačného odpadu v EÚ, čo sa zdá byť v súlade s ich podielom na celkovom stavebnom trhu. Stavebný a demolačný odpad predstavuje ročne viac než 480 kg na osobu a len približne 28% sa v európskej pätnástke recykluje alebo znova použije. Veľký podiel na tomto odpade predstavuje betón, tehly a dlaždice, ktoré sa dajú veľmi dobre podrviť a recyklovať ako náhrada za novo vyťažený štrkopiesok v niektorých aplikáciách nižšej triedy. Charakter stavebného a demolačného odpadu priamo súvisí so stavebnými technikami použitými v čase výstavby budov a iných stavieb, ktoré sa teraz búrajú. So zvyšujúcim sa počtom materiálov v stavbách sa tak bude zvyšovať aj zložitosť nakladania s odpadom, ktorý vzniká pri demolačnej činnosti. 

Poľnohospodársky odpad zahŕňa dve skupiny. Do prvej sa zaraďuje močovka, hnojivo, siláž, silážne šťavy, zeleninové a obilné rezíduá, atď. Do druhej skupiny sa zaraďuje odpad z vyradených poľnohospodárskych strojov, pesticídy, odpadové oleje, atď. Podľa EEA neexistujú pre celkový poľnohospodársky odpad v EÚ súhrnné odhady. 

Nebezpečný odpad

Nedávna správa EEA prišla k záveru, že “trend [v produkcii nebezpečných odpadov] nie je veľmi jasný vzhľadom na skutočnosť, že množstvá nebezpečných odpadov sa v niektorých krajinách z roka na rok menia. Okrem toho niektoré krajiny nemajú prístup k novým údajom, čo sťažuje predpoklady spoľahlivých trendov v produkcii nebezpečných odpadov.”

Produkcia nebezpečných odpadov zaznamenaná počas deväťdesiatych rokov minulého storočia bola ovplyvnená zmenou definície nebezpečných odpadov. Napríklad v Spojenom kráľovstve sa produkcia nebezpečných odpadov v období rokov 1996/7 až 1997/8 po implementácii zoznamu nebezpečných odpadov viac než zdvojnásobila. Podobne rakúsky federálny plán odpadového hospodárstva na  r. 2001 uvádza, že “výrazný nárast objemu nebezpečných odpadov [...] nenastal kvôli ich ďalšej produkcii, ale kvôli zmenám v definícii nebezpečných vlastností odpadov vo vyhláške o klasifikácii nebezpečných odpadov a nebezpečných odpadov z domácností (vyhláška o klasifikácii odpadov z r. 1997).” OECD si tiež všíma, že “vzhľadom na stále sa meniace definície nebezpečných odpadov v členských krajinách OECD, nemožno v produkcii nebezpečných odpadov predpokladať žiadny trend.” 

Podľa Európskej environmentálnej agentúry je výrobný priemysel v niekoľkých členských štátoch hlavným prispievateľom k produkcii nebezpečných odpadov a predstavuje viac než 75% celkovej ich produkcie. Na základe dostupných štatistík nie je možné zostaviť presnú klasifikáciu podľa priemyselného odvetvia. Avšak údaje uvádzané Európskou environmentálnou agentúrou naznačujú, že najnebezpečnejšie odpady vznikajú v chemickom a kovospracujúcom priemysle. 

Záver

Na záver možno uviesť, že naša historická skúsenosť a budúce odhady naznačujú, že bez ďalšej politickej intervencie celková produkcia odpadov narastá a v dohľadnej dobe bude tento trend naďalej pokračovať. Momentálne dostupné štatistiky však neumožňujú podrobnejšiu analýzu úrovní alebo trendov produkcie odpadov. U niektorých tokov odpadov, najmä priemyselných a nebezpečných odpadov, je dokonca zložité vykonať spoľahlivé hodnotenia trendov, čo je zásadná prekážka pri vytváraní príslušnej politiky a vzniká naliehavá potreba odstrániť ju. 

Príloha III

Skratka

6EAP
BAT
C&DW
CBA
CEEC
D
EEA

EECCA
ELV
EMAS
EOL
EPA
EPER
ESM
FP6
GHG
IPPC
ISAG
MQW
TKO
OECD
PAYT
PCB
PCT
PET
PM10
POP
PRTR
R
RoHS
EHK OSN
OEEZ
WFD
WGWPR	Význam

6. environmentálny akčný program
Najlepšie dostupné technológie
Stavebný a demolačný odpad
Analýza nákladov a výnosov
Krajiny Strednej a Východnej Európy
Zneškodňovanie
Európska environmentálna agentúra/Európsky hospodársky priestor (EHP)
Krajiny Východnej Európy, Kaukazu a Strednej Ázie
Staré vozidlá
Systém environmentálneho manažérstva a auditu
Opotrebované výrobky
Agentúra ochrany životného prostredia
Európsky register emisií znečisťujúcich látok
Environmentálne vhodné odpadové hospodárstvo 
6. rámcový program
Skleníkové plyny
Integrovaná prevencia a kontrola znečistenia
Informačný systém pre odpady a recykláciu
Banský a ťažobný odpad
Tuhý komunálny odpad
Organizácia pre hospodársku spoluprácu a rozvoj  
Plať koľko vyhodíš
Polychlórové bifenyly 
Polychlórové terfenyly
Polyetylén tereftalát
PM10 častice
Perzistentné organické látky
Register uvoľňovania a prenosu znečisťujúcich látok
Zhodnocovanie
Obmedzenie nebezpečných látok
Hospodárska komisia Organizácie spojených národov pre Európu
Odpad z elektrických a elektronických zariadení
Rámcová smernica o odpadoch
Pracovná skupina zaoberajúca sa predchádzaním vzniku odpadov a recykláciou