EURÓPSKA KOMISIA

Nové programové obdobie pre roky 2000-2006:

technické dokumenty podľa tém

TECHNICKÝ DOKUMENT 1

Uplatňovanie princípu ”znečisťovateľ platí”

Diferencovanie miery pomoci Spoločenstva pre infraštrukturálne aktivity 
v rámci štrukturálnych fondov, Kohézneho fondu a ISPA

2. 	august 1999

Obsah

I.	ÚVOD: VŠEOBECNÝ RÁMEC

II.	INFRAŠTRUKTURÁLNE AKTIVITY, NA KTORÉ SA ZAMERIAVAJÚ TIETO PROSTRIEDKY

III.	PPROSTRIEDKY PRE UPLATNENIE PRINCÍPU PRI ČINNOSTIACH SPOLUFINANCOVANÝCH  ŠTRUKTURÁLNYMI FONDMI, KOHÉZNYM FONDOM A ISPA

1. 	Infraštrukturálne aktivity s legislatívnym rámcom Európskeho spoločenstva pre spoplatnenie princípu ”znečisťovateľ platí”

a) 	Poplatky založené na spotrebe zdrojov

b) 	Nedostatočné poplatky 

c) 	Absencia systému poplatkov

d) 	Osobitné prípady, kde je potrebná určitá flexibilita

2. 	Infraštrukturálne aktivity, kde sa vyvíja legislatívny rámec Európskeho spoločenstva pre spoplatnenie znečisťovania

a) 	Typy infraštrukturálnych projektov

b) 	Diferenciácia miery pomoci

IV.	IMPLEMENTÁCIA

PRÍLOHA 1

PRÍLOHA 2

PRÍLOHA 3

I. ÚVOD: VŠEOBECNÝ RÁMEC

Nové nariadenie o štrukturálnych fondoch, revidované nariadenie o Kohéznom fonde a nový predvstupový nástroj ISPA obsahujú ustanovenia pre uplatnenie princípu “znečisťovateľ platí” pri aktivitách fondov. Najmä nové nariadenia prinášajú ustanovenie pre diferencovanie miery prispievania s odvolávaním sa na princíp “znečisťovateľ platí”.

Princíp “znečisťovateľ platí” znamená, že ten, kto spôsobuje poškodzovanie životného prostredia, by mal znášať i náklady na zabránenie alebo kompenzáciu tohto poškodzovania. Preto je potrebné vyhnúť sa financovaniu environmentálnej politiky z verejných financií, pretože environmentálna politika by mala byť v maximálnej miere financovaná samotnými znečisťovateľmi, pokiaľ ich možno určiť. Avšak vo svojom úvodnom materiále politického charakteru o princípe “znečisťovateľ platí” (odporúčanie Rady 75/436/Euratom, ECSC, EEC a priložená správa) Komisia stanovila rad výnimiek z princípu “znečisťovateľ platí”, ktoré sú taktiež uvedené v rámci článku 175 §5 Zmluvy.

V súčasnosti sa uplatňovanie princípu medzi členskými štátmi značne líši. Bez súvislého a homogénneho širokého rámca Spoločenstva hrozí nebezpečenstvo nerovnakého prístupu členských štátov k implementácii financovania z prostriedkov Spoločenstva, najmä pri rozhodnutiach o miere pomoci. 

Posledná správa Spoločenstva o riadení programov v období rokov 2000-2006 (COM(1999)344) stanovila základné prvky rámca pre uplatňovanie princípu:

•	systém by mal byť podporovaný formou diferenciácie miery pomoci, tak budú environmentálne náklady súvisiace s odstraňovaním znečisťovania a/alebo preventívnymi opatreniami znášať tí, čo spôsobujú znečisťovanie;
•	uplatňovanie princípu “znečisťovateľ platí” musí byť kompatibilné s cieľmi ekonomickej a sociálnej kompaktnosti;
•	jeho vývoj by mal byť progresívny a mal by sa týkať celého radu infraštrukturálnych sektorov zahrnutých do financovania z prostriedkov Spoločenstva;
•	mal by brať do úvahy sociálne akceptovanie spoplatnenia;
•	mal by brať do úvahy ustanovenia Zmluvy týkajúce sa starostlivého a racionálneho využívania  zdrojov, najmä vody a energie

Tento materiál prináša návrhy praktických prostriedkov, ktoré by mali byť použité pri spolufinancovaní infraštrukturálnych aktivít prostredníctvom Kohézneho fondu, štrukturálnych fondov a ISPA v súlade s vyššie uvedenými prvkami. Kľúčovým cieľom je podporiť rozsiahlejšie uplatňovanie princípu pomocou diferenciácie miery pomoci a prispieť tak k efektívnejšiemu využívaniu verejných finančných prostriedkov a ochrane prírodných zdrojov. Súčasne je potrebné zabezpečiť, aby nedochádzalo k diskriminácii tým, že pre členské štáty, ktoré integrujú princíp ”znečisťovateľ platí” do spolufinancovaných aktivít, bude stanovená nižšia miera pomoci, než pre členské štáty, ktoré tak nerobia. 

II. 	INFRAŠTRUKTURÁLNE AKTIVITY, NA KTORÉ SA ZAMERIAVAJÚ TIETO PROSTRIEDKY

Infraštrukturálne aktivity v oblasti životného prostredia, dopravy a energetiky predstavujú vyše 90% podpory Spoločenstva pre infraštruktúru vynakladanej prostredníctvom Kohézneho fondu a štrukturálnych fondov v súčasnom programovom období. Z pohľadu vplyvu takýchto aktivít na životné prostredie má uplatňovanie princípu ”znečisťovateľ platí” v týchto infraštrukturálnych sektoroch zásadný význam.

Aby bolo možné uplatňovať tento princíp v týchto infraštrukturálnych sektoroch, musia jestvovať systémy poplatkov. Tieto systémy by mali mať za cieľ spoplatňovanie využívania infraštruktúry a znečisťovania spôsobovaného infraštruktúrou. Užívatelia infraštruktúry by tak mali prispievať na náklady spojené so znižovaním znečisťovania, ako aj na náklady spojené s prevádzkou, údržbou a výmenou infraštruktúry. Takéto poplatky predstavujú určité príjmy a preto majú súvis s mierou pomoci Spoločenstva. Miera diferenciácie, ako sa uvádza v návrhoch nariadení, je spojená s radom faktorov, vrátane, napríklad, schopnosti prevádzky vytvárať príjmy. Je preto dôležité, aby sa na uplatňovanie princípu ”znečisťovateľ platí” nahľadelo izolovane.   

Legislatívne rámce na úrovni Spoločenstva, ktoré uvádzajú spoplatňovanie v týchto sektoroch, sa nachádzajú na rôznom stupni rozvoja (podrobnosti sú uvedené v prílohe 3). V oblasti odpadového hospodárstva je legislatíva požadujúca poplatky za zneškodňovanie odpadov v platnosti už niekoľko rokov. Pokiaľ ide o vodu, navrhovaná rámcová smernica o vodohospodárskej politike, pri ktorej dosiahla Rada spoločné stanovisko (9085/99-30.7.1999), vytvorí pre poplatky právny základ. 

V oblasti dopravnej infraštruktúry Biela kniha Komisie ”Spravodlivé poplatky za využívanie infraštruktúry” (COM(1998)466) sa zameriava na stanovenie celkového rámca pre spoplatnenie dopravnej infraštruktúry, aby zahŕňalo znečisťovanie a ostatné sociálne náklady. Návrh legislatívy na implementáciu rámca bol navrhnutý pre všetky druhy infraštruktúry. 

Pokiaľ ide o energetickú infraštruktúru, Komisia vo svojej správe z roku 1998 ”Posilnenie integrácie životného prostredia v rámci energetickej politiky Spoločenstva” (COM(1998)571) uvádza svoju politiku, že externé náklady výroby a spotreby energie by mali byť internalizované pomocou vhodnej kombinácie daní a poplatkov. 

III. 	PPROSTRIEDKY PRE UPLATNENIE PRINCÍPU PRI ČINNOSTIACH SPOLUFINANCOVANÝCH ŠTRUKTURÁLNYMI FONDMI, KOHÉZNYM FONDOM A ISPA

Metódy diferenciácie: Prístup v rôznych sektoroch infraštruktúry v závislosti na legislatívnom rámci Európskeho spoločenstva

Vyššie uvedená časť II a podrobnosti uvedené v prílohe 2 ukazujú, že legislatívne rámce Európskeho spoločenstva pre spoplatňovanie znečisťovania sa v rôznych sektoroch infraštruktúry  nachádzajú na odlišnom stupni rozvoja. Z tohto pohľadu Komisia v tomto materiále navrhuje rozlišovať, ako je princíp ”znečisťovateľ platí” uplatňovaný v:

i) 	sektoroch pokrytých legislatívnym rámcom a v

ii) 	sektoroch, kde v súčasnosti neexistuje takýto rámec.

Pokiaľ ide o podrobné prostriedky diferenciácie miery pomoci:

i) 	Kde je v platnosti legislatívny rámec Spoločenstva pre spoplatnenie (v súčasnosti pre odpadové hospodárstvo), miery pomoci Spoločenstva by sa mali líšiť v závislosti na rozsahu, v akom systém poplatkov podporuje účinné využívanie a údržbu infraštruktúry a spotrebu zdrojov v zmysle legislatívy Spoločenstva. Podrobné prostriedky sú stanovené v bode III.1.

ii) 	Pre sektory infraštruktúry, kde sa legislatívny rámec pre poplatky za  znečisťovanie ešte stále len vyvíja (v súčasnosti vodné hospodárstvo, doprava a energetika), Komisia navrhuje, aby sa diferenciácia miery pomoci využívala ako stimul na vývoj takýchto systémov poplatkov. Takto by sa začal proces progresívneho rozširovania uplatňovania princípu ”znečisťovateľ platí” na všetky infraštrukturálne aktivity spolufinancované Spoločenstvom.

Ako prvý krok sa navrhuje, aby sa takáto diferenciácia uplatnila na obmedzenom počte typov infraštrukturálnych investícií v týchto troch sektoroch, a to na tých, ktoré definuje smernica o posudzovaní vplyvov na životné prostredie (EIA) a návrh rámcovej smernice o vodách. Zoznamy sektorov obsiahnutých v smernici o EIA sa zdajú byť vhodné, pretože zahŕňajú podrobnú definíciu typov projektov vyžadujúcich posúdenie vplyvov na životné prostredie, ktoré pravdepodobne budú ovplyvňovať životné prostredie. Podrobné prostriedky sú stanovené v časti III.2. Po zavedení legislatívneho rámca pre tieto sektory by sa mali uplatniť prostriedky stanovené v časti III.1.

1. 	Infraštrukturálne aktivity s legislatívnym rámcom Európskeho spoločenstva pre poplatky podľa princípu ”znečisťovateľ platí” 

a) 	Poplatky založené na spotrebe zdrojov

Kde financovanie infraštrukturálneho projektu zahŕňa systém poplatkov založený na skutočnej spotrebe zdrojov, prostredníctvom ktorého sú kryté náklady na údržbu a prevádzku a odpisové náklady sú kryté zväčša, mala by sa uplatniť ”normálna” miera pomoci, berúc do úvahy ostatné kritériá pre diferenciáciu miery pomoci podľa rôznych nariadení o fondoch. 

b) 	Nedostatočné poplatky

Kde financovanie projektu zahŕňa systém poplatkov (ako sú nízke paušálne sadzby poplatkov), ktoré nie sú založené na skutočnej spotrebe zdrojov, neposkytujú potrebné finančné prostriedky na primeranú údržbu infraštruktúry, ani na krytie prevádzkových nákladov a väčšej časti odpisových nákladov, potom by miera pomoci mala byť znížená. V týchto prípadoch by miery pomoci mali byť za normálnych okolností také, ako je stanovené v prvom stĺpci tabuľky v prílohe 1. (Tieto miery sú také isté ako miery stanovené pre rôzne typy regiónov v článku 29.4(a) Všeobecného nariadenia).

V prípadoch, keď takéto poplatky nepokrývajú aspoň náklady na údržbu a prevádzku infraštruktúry, projekt by normálne nemal byť spolufinancovaný Spoločenstvom. 

c) 	Žiadne poplatky 

Kde financovanie projektu nezahŕňa žiadne poplatky spojené s uplatňovaním princípu ”znečisťovateľ platí”, takáto aktivita by za normálnych okolností nemala byť spolufinancovaná Spoločenstvom. Takéto rozhodnutie by samozrejme malo brať do úvahy podmienky stanovené v časti I tohto materiálu a v COM(1999)344.

d) 	Osobitné prípady, kde je potrebná určitá flexibilita

(i) 	Projekty s nedostatočnými poplatkami alebo projekty, kde nie je žiadny systém poplatkov (t.j. prípady spadajúce pod hore uvedené písmená b) a c)), kde sa však zodpovedný orgán na základe časového plánu pevne zaviazal uplatňovať systém poplatkov založený na spotrebe zdrojov (ako je načrtnuté pod písmenom a)), ktorý je možné overiť, by nemali vyžadovať zníženie miery pomoci.

(ii) 	V prípade infraštrukturálneho projektu so zmiešaným využívaním, napríklad podnikateľskými subjektami a domácnosťami, poplatky uvalené na podnikateľské subjekty by mali pokrývať náklady spojené s odstraňovaním znečisťovania, ktoré produkujú tieto podnikateľské subjekty. 

2. 	Infraštrukturálne aktivity, kde sa vyvíja legislatívny rámec Európskeho spoločenstva pre spoplatňovanie znečisťovania

a) 	Typy infraštrukturálnych projektov

Infraštrukturálne projekty, na ktoré by sa v tejto etape mala uplatniť diferenciácia miery pomoci pre dosiahnutie princípu ”znečisťovateľ platí”, sú nasledujúce:

Vodohospodárska infraštruktúra

Vodné hospodárstva, čistiarne odpadových vôd, zariadenia na transfer vodných zdrojov medzi povodiami riek, plány na čerpanie podzemných vôd, priehrady a ostatné zariadenia na zadržanie alebo uskladnenie vody;

Dopravná infraštruktúra

Diaľnice a ostatné cesty (výstavba a rozširovanie), železničné trate, prekládkové zariadenia medzi rôznymi druhmi dopravy a intermodálne terminály, letiská, prístavná infraštruktúra;

Energetická infraštruktúra

Tepelné elektrárne a spaľovacie zariadenia, plynovody a ropovody, nadzemné elektrické vedenia.

b) 	Diferenciácia mier pomoci

V prípadoch, keď sú takéto infraštrukturálne projekty spolufinancované Spoločenstvom, miera pomoci by mala byť upravená tak, aby bolo podporené zavedenie systémov poplatkov. Poplatky budú prinášať určité príjmy a tak budú znamenať nižšiu mieru pomoci Spoločenstva, ako je horná hranica stanovená v nariadeniach o štrukturálnych fondoch, Kohéznom fonde a ISPA. Zároveň by pri stanovovaní miery pomoci mali byť vzaté do úvahy základné podmienky pre systémy poplatkov v zmysle princípu ”znečisťovateľ platí” stanovené v časti I a v COM(1999)344. Okrem toho prostriedky, navrhované na tomto mieste pre diferenciáciu, sa týkajú len faktora ”znečisťovateľ platí”. Nariadenia o fondoch prinášajú rad ďalších kritérií, ktoré treba tiež vziať do úvahy pri stanovovaní mier pomoci, vrátane, najmä, schopnosti prevádzky generovať príjmy iné, než sú príjmy spojené s nákladmi na nápravu poškodení spôsobených znečisťovaním.   

Prostriedky pre štrukturálne fondy

V prípadoch aktivít štrukturálnych fondov v oblastiach investícií do sektorov vodného hospodárstva, dopravy a energetiky, ktoré sú uvedené vyššie, počiatočnou úrovňou pre stanovenie miery pomoci Spoločenstva by mala byť horná hranica stanovená pre infraštrukturálne investície v článku 29.4(a) Všeobecného nariadenia o štrukturálnych fondoch (t.j. horná hranica pre investície s významnými príjmami). Preto by normálne miery pomoci nemali prekročiť tieto horné hranice (viď prvý stĺpec v tabuľke v prílohe 1).

Avšak tam, kde jestvujú systémy poplatkov a kde možno preukázať, že tieto systémy neprinášajú iné príjmy, ako príjmy potrebné na pokrytie nákladov na prevádzku a údržbu a na pokrytie odpisových nákladov, miera pomoci by mohla byť zvýšená v rámci celkového limitu pre infraštruktúru, stanoveného v článku 29 Všeobecného nariadenia (viď druhý stĺpec v tabuľke v prílohe 1).

Prostriedky pre Kohézny fond a ISPA

V prípade projektov v rámci Kohézneho fondu a ISPA bude o uplatnení princípu ”znečisťovateľ platí” rozhodnuté v úzkej spolupráci s členským štátom, respektíve kandidujúcou krajinou. Pre Komisiu a členský štát, respektíve kandidujúcu krajinu, by bolo tiež vhodné akceptovať ako počiatočnú úroveň limity pre aktivity s významným príjmom. V tomto prípade by sa uplatnil limit stanovený pre regióny spadajúce pod cieľ 1 Kohézneho fondu v článku 29.4(a) Všeobecného nariadenia o štrukturálnych fondoch (viď prvý stĺpec v tabuľke v prílohe 1).  

Tam, kde jestvujú systémy poplatkov a kde možno preukázať, že tieto systémy neprinášajú iné príjmy, ako príjmy potrebné na pokrytie nákladov na prevádzku a údržbu a na pokrytie odpisových nákladov, miera pomoci by mohla byť zvýšená v rámci celkového limitu stanoveného v článku 7 nariadenia o Kohéznom fonde a v článku 6 nariadenia o ISPA (viď druhý stĺpec v tabuľke v prílohe 1).

IV. 	IMPLEMENTÁCIA

V rámci partnerstva si Komisia želá viesť podrobnú diskusiu s členskými štátmi o spôsoboch, akými možno implementovať tieto prostriedky pre uplatnenie princípu ”znečisťovateľ platí”. Z pohľadu Komisie je najdôležitejšie to, aby táto implementácia zabezpečila rovnaký prístup medzi členskými štátmi pri stanovovaní miery pomoci, najmä pokiaľ ide o rôzne rozhodovacie procedúry stanovenia mier pomoci pri rôznych finančných nástrojoch načrtnutých v prílohe 2.

Progresívna implementácia týchto prostriedkov počas nadchádzajúceho programového obdobia 2000-2006 v úzkej spolupráci medzi Komisiou a členskými štátmi pomôže dosiahnuť rozsiahlejšiu a kvalitnejšiu aplikáciu tohto princípu Zmluvy. Ide tiež o časť procesu integrovania ochrany životného prostredia a jeho skvalitňovania do politiky kompaktnosti (Cohesion Policy). Tento návrh uplatňovania princípu ”znečisťovateľ platí” predstavuje prístup ”krok po kroku”, ktorý zabezpečí plnú konzistentnosť tejto implementácie s cieľmi ekonomickej a sociálnej kompaktnosti. 

PRÍLOHA 1

Štrukturálne fondy, Kohézny fond a ISPA

Navrhovaná diferenciácia mier pomoci pre uplatňovanie princípu ”znečisťovateľ platí” na aktivity v oblasti vodohospodárskej, dopravnej a energetickej infraštruktúry

na obdobie 2000-2006

A. 	Štrukturálne fondy

Typ regiónu/krajiny	Nižšia hranica	Maximálna hranica	
	% celkových do úvahy prichádzajúcich nákladov	% celkových do úvahy prichádzajúcich nákladov	
Cieľ 1	40	75	
Cieľ 1 - región podľa Kohézneho fondu	50	80	
Cieľ 1 - región podľa Kohézneho fondu - mimoriadne okrajový	50	85	
Cieľ 2	25	50	

B. 	Kohézny fond a ISPA

Typ regiónu/krajiny	Nižšia hranica	Maximálna hranica	
	% celkových verejných výdavkov	% celkových verejných výdavkov	
Krajina podľa Kohézneho fondu	50	80-85	
Kandidujúca krajina	50	75, 85 vo výnimočných prípadoch	

PRÍLOHA 2

Rozhodnutia o mierach pomoci

Rôzne fondy Spoločenstva budú mať rôzne rozhodovacie procedúry stanovenia mier pomoci počas programového obdobia 2000-2006:

a) 	V prípade operačných programov štrukturálneho fondu rozhodnú o mierach pomoci príslušné orgány v členských štátoch. 

Ak sa má podporiť veľký projekt s nákladmi prichádzajúcimi do úvahy najmenej 50 miliónov EUR, bude aj Komisia zapojená do rozhodovania o miere pomoci. Podľa článku 26(3) Všeobecného nariadenia bude Komisia môcť upraviť úroveň pomoci Spoločenstva navrhovanú členským štátom. 

b) 	V prípade Kohézneho fondu Komisia príjme projekt a mieru pomoci  v spolupráci s členským štátom.

c) 	V prípade predvstupového nástroja ISPA Komisia príjme projekty a mieru pomoci po vyslovení stanoviska riadiaceho výboru. 

PRÍLOHA 3

Legislatívny rámec Spoločenstva pre princíp ”znečisťovateľ platí”

1. 	Všeobecný rámec

Princíp ”znečisťovateľ platí” je jedným zo základných princípov environmentálnej politiky Spoločenstva a uplatňuje sa na rozsiahlom území Európy. Objavil sa v prvom environmentálnom akčnom programe Spoločenstva (1973), bol predmetom odporúčania Rady z roku 1975, vyvíjal sa v kontexte štátnych subvencií od konca 70. rokov a po prvý krát sa objavil v Zmluve v roku 1987 s prijatím zákona o jednotnej Európe (Single European Act). Článok 174 odstavec 2 Zmluvy ES teraz stanovuje, že politika Spoločenstva v oblasti životného prostredia bude založená na ...princípoch..., že znečisťovateľ by mal platiť. 

Odporúčanie Rady 75/436/Euratom, ECSC, EEC týkajúce sa alokácie nákladov a krokov realizovaných verejnými orgánmi v oblasti životného prostredia bolo iniciačným momentom vytvorenia právneho základu pre princíp ”znečisťovateľ platí”. V odporúčaní sa hovorí, že členské štáty by sa mali prispôsobiť princípom a pravidlám obsiahnutým v sprievodnej správe Komisie. 

Kľúčové prvky správy z roku 1975

•	Podľa definície je ”znečisťovateľom” ten, kto spôsobuje priame alebo nepriame poškodenie životného prostredia. To znamená, že tento koncept vyžaduje viac, ako len vypúšťanie alebo emitovanie znečisťujúcich látok. 
•	Normy a poplatky, alebo ich kombinácia, sú identifikované ako hlavné nástroje opatrení. 
•	Poplatky, ako sa konštatuje, majú dve funkcie (stimulovanie a prerozdeľovanie) a, ako sa ďalej konštatuje, znečisťovatelia budú musieť znášať ”poplatky”.
•	Stanovuje sa rad výnimiek princípu ”znečisťovateľ platí” (výrazné krátkodobé náklady; regionálne a ostatné pomoci - za dodržania pravidiel štátnej pomoci).
•	Konštatuje sa, že určité formy finančnej pomoci nie sú v protiklade k princípu ”znečisťovateľ platí” (príspevky pre miestne orgány na výstavbu alebo prevádzku environmentálnej infraštruktúry, kde by náklady nemohli byť plne pokryté v krátkodobom časovom horizonte z poplatkov platených znečisťovateľmi, ktorí ju využívajú; kompenzácie osobitne výrazných nákladov  na dosiahnutie mimoriadneho stupňa čistoty životného prostredia).

2. 	Osobitné ustanovenia

Od odporúčania Rady z roku 1975 bol rozvoj legislatívneho rámca Spoločenstva pre uplatňovanie princípu ”znečisťovateľ platí” obmedzený. Komisia však predložila rad koncepčných dokumentov vzťahujúcich sa k uplatňovaniu tohto princípu a v súčasnosti existuje niekoľko legislatívnych návrhov Spoločenstva najmä v oblastiach životného prostredia a dopravy, ktoré by v prípade prijatia rozšírili rozsah uplatňovania tohto princípu.

a) 	Životné prostredie

Článok 15 smernice 75/442/EEC (v znení neskorších zmien) o odpadovom hospodárstve vyžaduje od členských štátov, aby mali systém poplatkov za zneškodňovanie odpadov:

”V súlade s princípom ”znečisťovateľ platí” náklady za zneškodňovanie odpadov musí znášať:

•	vlastník, ktorý vlastní odpad pochádzajúci od zhromažďovateľa odpadov alebo z činnosti podľa článku 9 a/alebo

•	predchádzajúci vlastníci alebo producent výrobku, z ktorého odpad pochádza”. 

Pokiaľ ide o vodné hospodárstvo, navrhovaná rámcová smernica o vodohospodárskej politike, pri ktorej Rada dosiahla spoločné stanovisko (9085/99-30.7.1999), sa odvoláva na poplatky a po jej úplnej implementácii členskými štátmi by mala vytvoriť právny základ pre poplatky pokrývajúce náklady vyvolané znečisťovaním. Článok 12(1) spoločného stanoviska (...) konštatuje:

”Členské štáty budú brať do úvahy princíp náhrady nákladov za využívanie služieb vodného hospodárstva, vrátane environmentálnych nákladov a nákladov na zdroje, majúc na zreteli ekonomickú analýzu vykonanú podľa prílohy IIIa a najmä v súlade s princípom ”znečisťovateľ platí”. Členské štáty môžu pritom brať na zreteľ sociálne, ekonomické a environmentálne efekty náhrady, ako aj geografické a klimatické podmienky dotknutého regiónu (regiónov).”

Komisia niekoľko rokov zvažovala rámec Európskeho spoločenstva pre riešenie problému environmentálnej zodpovednosti a v stručnosti bude prezentovať Bielu knihu o tejto problematike. Environmentálna zodpovednosť je spôsobom a prostriedkom, ako donútiť znečisťovateľov napraviť poškodenie, ktoré spôsobili, alebo zaplatiť takúto nápravu. 

b) 	Doprava

Komisia nedávno prezentovala Bielu knihu (COM(1998)466) nazvanú ”Spravodlivé poplatky za využívanie infraštruktúry”, ako jeden z krokov nadväzujúcich na Zelenú knihu ”Smerom k spravodlivej a účinnej tvorbe cien v doprave”. Spomínaný dokument sa zameriava na vytvorenie celkového rámca pre spoplatnenie dopravnej infraštruktúry a časového harmonogramu krokov. Podľa základných princípov prístupu Spoločenstva by užívateľ mal platiť za využívanie infraštruktúry a poplatky by sa mali vzťahovať k okrajovým sociálnym nákladom. Ide o variabilné náklady, ktoré odzrkadľujú náklady každého jednotlivého dopravného prostriedku využívajúceho infraštruktúru, vrátane ”externých nákladov”, akými sú dopravná zápcha, znečisťovanie a dopravné nehody. Biela kniha navrhuje fázovaný prístup k vytvoreniu rámca pre poplatky počas obdobia 1998-2004.

Krátkodobé priority Bielej knihy sa týkajú rozvoja metodológií (spolu s členskými štátmi) merania okrajových nákladov a rýchleho prijatia jestvujúcich návrhov Komisie týkajúcich sa poplatkov.  Tieto návrhy zahŕňajú revíziu ”Eurovignette” smernice 93/89 (COM(1996)331) o poplatkoch za využívanie cestnej infraštruktúry, pri ktorej Rada práve dosiahla spoločné stanovisko a ktorá zavádza koncept, že cestné poplatky môžu byť diferencované podľa environmentálnych kritérií. Návrhy v ostatných druhoch dopravy zahŕňajú návrh spoplatňovania železničnej infraštruktúry (COM(1998)480) a návrh na spoplatňovanie letísk (COM(1997)154) a navrhovanú smernicu o prístavných zariadeniach na odpad vznikajúci z lodí a rezíduá ich nákladu (COM(1998)452), ktorá vyžaduje, aby boli v prístavoch zariadenia, kde by mohli lode vykladať svoj odpad a rezíduá. Návrh vyžaduje implementáciu systému poplatkov, ktorým sa bude získavať od lodí zastavujúcich sa v prístave značný príspevok na prevádzku zariadení a na zneškodňovanie odpadov a rezíduí.

Ostatné plány zahŕňajú revíziu nariadenia 1107/70 o poskytovaní pomoci v oblasti dopravy. Plánuje sa umožniť poskytovanie pomoci na kompenzovanie nezaplatených externých environmentálnych nákladov v ostatných konkurenčných druhoch dopravy v prípade absencie celosektorových dopravných poplatkov na internalizovanie externých nákladov, v súlade s princípmi uvedenými v Bielej knihe. Po druhé, treba revidovať usmernenia transeurópskych dopravných sietí a využitie strategického hodnotenia životného prostredia (SEA) bude pravdepodobne kľúčovým momentom. Napokon, zo strednodobého hľadiska, je plánovaná aj smernica o spoplatnení prístavnej infraštruktúry, ktorá bude znamenať poplatky spojené za využívanie infraštruktúry ako aj poplatky spojené s externými nákladmi. 

c) 	Energetika

Celkový právny rámec pre uplatnenie princípu ”znečisťovateľ platí” v energetickej politike na úrovni Európskeho spoločenstva neexistuje, hoci v nedávnom rozhodnutí o revidovaní Piateho environmentálneho akčného programu sa Spoločenstvo zaväzuje podporovať internalizáciu externých nákladov výroby a spotreby energie (článok 2(3)a rozhodnutia 2179/98/EC). Nedávne správy Komisie o ”Posilnení integrácie životného prostredia v rámci energetickej politiky Spoločenstva” (COM(1998)571) a o ”Energetickej účinnosti v Európskom spoločenstve - smerom k stratégii racionálneho využívania energie” (COM(1998)246) obhajujú názor, že infraštrukturálne poplatky by mali za normálnych okolností odzrkadľovať okrajové náklady v mieste využívania a že externé náklady výroby a spotreby energie by mali byť internalizované prostredníctvom vhodných kombinácií daní a poplatkov.